Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в особі представника Дідуха Є. О. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість у розмірі 97 500,00 гривень, яка складається з: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 10 000,00 гривень, заборгованості за несплаченими процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 57 250,00 гривень та заборгованості за процентами, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», у розмірі 30 250,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно із умовами договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Відповідно до пункту 1.2 договору тип кредиту - кредит, сума кредиту - 10 000,00 гривень. Згідно із пунктом 1.3 договору строк кредиту - 350 днів: з 08.02.2024 по 22.01.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Відповідно до пункту 2.1 договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачка особисто вказала під час укладення кредитного договору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало останній кредит у сумі 10 000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] . 23 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідачки. До позивача на підставі вказаного вище договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 4370702 від 08 лютого 2024 року на загальну суму 72 250,00 гривень, яка складається з: тіла кредиту - 10 000,00 гривень, заборгованості за процентами - 57 250,00 гривень, штрафних санкцій - 5 000,00 гривень. У межах строку дії кредитного договору № 4370702 від 08 лютого 2024 року позивачем у період з 04 вересня 2024 року по 22 січня 2025 року було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2,5 % в день) у сумі 30 250,00 гривень. На переконання позивача з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за відсотками у загальному розмірі 87 500,00 гривень, що складається з відсотків, нарахованих первісним кредитором, у сумі 57 250,00 гривень та відсотків, нарахованих позивачем, у сумі 30 250,00 гривень. Ураховуючи вкладене вище, [PERSON] має заборгованість за договором № 4370702 від 08 лютого 2024 року у розмірі 97 500,00 гривень, яка складається з: тіла кредиту - 10 000,00 гривень, нарахованих процентів первісним кредитором - 57 250,00 гривень та процентів, нарахованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» - 30 250,00 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» просить стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір у сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. 24 вересня 2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву зазначено, що відповідно до пункту 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно із додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору. На переконання представника відповідачки, позивачем замість реєстру боржників (додаток № 1) надано суду в якості доказів набуття права вимоги до відповідачки витяг з реєстру боржників від 23 вересня 2024 року, який сформовано позивачем. Оскільки такий документ, як витяг з реєстру боржників, не передбачений договором факторингу, позивачем не надано суду належні та достовірні докази на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки за кредитним договором. Окрім того, договір факторингу від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» укладено та підписано заступником директора Зінюком А. С., однак, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, особою, яка має право вчиняти юридичні дії без довіреності від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» є керівник Пшеничний А. І. У договорі факторингу зазначено, що заступник директора Зінюк А. С. діє на підставі довіреності № 02/24 від 02 січня 2024 року, однак, самої довіреності додатки до договору факторингу не містять. Первісний кредитор розрахував заборгованість за процентами за користування кредитом з 08.02.2024 по 03.03.2024 за денною ставкою 1,63 %, з 04.03.2024 по 24.09.2024 - 2,5 %, а позивач розрахував відсотки у період з 24.09.2024 по 22.01.2025 за денною процентною ставкою 2,5 %. Оскільки кредитний договір укладено 08.02.2024, застосована первісним кредитором та позивачем процентна ставка суперечить положенням частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачка не заперечує факт отримання нею від первісного кредитора грошових коштів у розмірі 10 000,00 гривень. Також, представник відповідачки зазначає, що заявлений позивачем розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованим та суттєво завищеним. Ураховуючи викладене вище, представник відповідачки просила у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] відмовити у повному обсязі. 26 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що представником відповідачки подано відзив на позовну заяву поза межами строку, встановленого ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 31 липня 2025 року. Окрім того, доводи відповідачки про те, що нараховані проценти є несправедливими не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка перед укладенням договору була ознайомлена з його умовами, розміром процентної ставки, умови договору не оспорювала. Вимог про визнання кредитного договору, або окремих його умов, недійсними відповідачка не пред`явила. Своїм правом відмовитись від укладення договору, що передбачено пунктом 5.3.2 договору, не скористалась. Відповідачкою не було ініційовано жодних змін до договору № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року. Ураховуючи викладене вище, представник позивача просив суд застосувати правові наслідки порушення процесуального строку на подання відзиву та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" у повному обсязі. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Акціонерного товариства «Універсал Банк» відповідні докази. 11 грудня 2025 року Акціонерним товариством «Універсал Банк» на адресу суду було надіслано інформацію, що витребовувалась. У судове засідання, призначене на 29 грудня 2025 року, представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про розгляд справи без його участі. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв/клопотань на адресу суду не надходило. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до пункту 1.2 договору Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 гривень. Згідно із пунктом 1.3 договору строк кредитування - 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Пунктом 1.4 договору встановлено, що тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного у пункті 1.3 договору. Знижена процентна ставка становить 1,63 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 03.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 2,438 %. Відповідно до пункту 2.1 договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Додатком № 1 до Договору № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додаток № 1 до нього підписано [PERSON] 08 лютого 2024 року електронним підписом 85179. Окрім того, 08 лютого 2024 року [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 71090 було підписано паспорт споживчого кредиту. Згідно із змістом вказаного вище документа основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 10 000,00 гривень; строк кредитування - 350 днів; мета отримання кредиту - на споживчі (особисті) потреби. У якості інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: стандартна процентна ставка, відсотків річних - 912,50 % річних (або 2,50 % в день); знижена процентна ставка, відсотків річних - 593,13 % річних (або 1,63 % в день); тип процентної ставки - фіксована. Інформація, зазначена у паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 09.02.2024. На підтвердження факту зарахування кредитних коштів у сумі 10 000,00 гривень на банківську картку відповідачки позивач надав довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна». Із змісту вказаної вище довідки встановлено, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 08.02.2024 20:37:07 на суму 10 000,00 гривень, призначення платежу - зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Згідно із інформацією, наданою Акціонерним товариством «Універсал Банк», на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 08 лютого 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 10 000,00 гривень. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4370702 від 08 лютого 2024 року станом на 23 вересня 2024 року становить 72 250,00 гривень та складається з: тіла кредиту - 10 000,00 гривень, процентів за користування - 57 250,00 гривень та штрафних санкцій - 5 000,00 гривень. Як убачається із розрахунку заборгованості, складеного позивачем, за період з 24.09.2024 по 22.01.2025 [PERSON] за користування грошовими коштами було нараховано проценти у сумі 30 250,00 гривень. 23 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 23/09/2024. Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно із додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до пункту 3.3 договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Згідно із пунктом 3.3 договору ціна продажу за договором становить 1 601 559,81 гривень Того ж дня сторони договору факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників. Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 25 вересня 2024 року сплатило на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінейра Україна» визначену пунктом 3.3 договору факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року ціну продажу - 1 601 559,81 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 42 від 25 вересня 2024 року. Згідно із витягом з реєстру боржників до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 43370702 на загальну суму 72 250,00 гривень, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу - 10 000,00 гривень, заборгованості за процентами - 57 250,00 гривень, заборгованості за пенею, штрафами - 5 000,00 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», як кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Згідно із договором № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року адвокат Дідух Є. О. здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах. Як убачається з акту № 4370702 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно із договором № 0108/2024-А від 01 серпня 2024 року, підписаного 24 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є. О., загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить 10 000,00 гривень. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що 23 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 23/09/2024. Проаналізувавши зміст договору факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року, судом встановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2 та 3.3 договору, перехід до фактора прав грошової вимоги можливий лише за умови підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників та здійснення повної оплати ціни продажу. Матеріалами справи підтверджується, що акт прийому-передачі реєстру боржників було належним чином оформлено сторонами 23 вересня 2024 року, що свідчить про фактичне волевиявлення клієнта на передачу прав вимоги. Платіжна інструкція № 42 від 25 вересня 2024 року підтверджує виконання фактором свого зобов`язання зі сплати ціни продажу у сумі 1 601 559,81 гривень на рахунок клієнта, як прямо передбачено умовами договору. Витяг з реєстру боржників містить інформацію про належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до боржниці [PERSON] за кредитним договором № 43370702 у загальному розмірі 72 250,00 гривень, що складається з основного боргу, нарахованих процентів та штрафних санкцій. Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4370702 від 08 лютого 2024 року. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року у розмірі 97 500,00 гривень, яка складається з: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) - 10 000,00 гривень, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 57 250,00 гривень, заборгованості за процентами, нарахованими Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" - 30 250,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між Товариством з обмеженою відповідальістю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Судом встановлено, що 08 лютого 2024 року [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 85179 підписала договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . З інформації, наданої Акціонерним товариством «Універсал Банк», встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 08 лютого 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 10 000,00 гривень. Отже, досліджені судом письмові докази у своїй сукупності підтверджують, що кредитні кошти у розмірі, визначеному умовами договору, були фактично надані відповідачці шляхом їх зарахування на емітовану на її ім`я платіжну картку. Факт надходження кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки підтверджений інформацією, яка надана банківською установою, свідчить про отримання відповідачкою суми кредитних коштів та виникнення у останньої зобов`язань за кредитними відносинами. Також, суд ураховує, що відповідачка не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 10 000,00 гривень. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, та підлягає задоволенню у повному обсязі. Стосовно заборгованості відповідачки за відсотками суд зазначає таке. Пунктом 1.4 договору № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року встановлено, що тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного у пункті 1.3 договору. Знижена процентна ставка становить 1,63 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 03.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 2,438 %. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4370702 від 08 лютого 2024 року станом на 23 вересня 2024 року становить 72 250,00 гривень та складається з: тіла кредиту - 10 000,00 гривень, процентів за користування - 57 250,00 гривень та штрафних санкцій - 5 000,00 гривень. У період з 08.02.2024 по 04.03.2024 проценти за користування кредитними коштами нараховувались Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» за процентною ставкою 1,63 % в день, а у період з 04.03.2024 по 23.09.2024 - 2,5 % в день. Позивач у період з 24.09.2024 по 22.01.2025 нараховував відсотки за користування кредитними коштами за процентною ставкою 2,5 % в день, що підтверджується складеним ним розрахунком заборгованості. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно із пунктом 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави стверджувати, що, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5 %, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1 %. Судом встановлено, що договір № 4370702 про надання коштів на умовах споживчого кредиту було укладено між первісним кредитором та відповідачкою 08 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем, складає у загальному розмірі 87 500,00 гривень, що майже в дев`ять разів перевищує отриману відповідачкою суму кредиту 10 000,00 гривень. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5) частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Ураховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 87 500,00 гривень не є співрозмірною сумі кредиту у 10 000,00 гривень, суперечить положенням частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд не убачає підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованими відсотками у загальному розмірі 87 500,00 гривень, відтак, позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, з урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази та встановлені у справі обставини відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню у частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, а в частині стягнення нарахованих відсотків - відмові. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень позивачем надано договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, акт № 4370702 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно із договором № 0108/2024-А від 01 серпня 2024 року, підписаний 24 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідухом Є. О. Як убачається з акту № 4370702 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно із договором № 0108/2024-А від 01 серпня 2024 року, підписаного 24 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідухом Є. О., загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить 10 000,00 гривень. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19). Відповідно до пункту 3) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд доходить висновку, що заявлена вимога про стягнення з відповідачки витрат позивача на оплату правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог - 1 025,00 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд,

Outcome: partial