Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № 4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 22500,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування(912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомоги інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 17 грудня 2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Як зазначено, сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума грошових коштів на платіжній карті [NUMBER] відома тільки відповідачу. Зазначення і блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору. Зазначено, що 26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Новий кредитор, Позивач), укладено Договір відступлення права вимоги № 26/08/24 від 26 серпня 2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий Первинним кредитором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Кредитним договором станом на 26 серпня 2024 року становить 147935,26 гривень, яка складається з: 22499,99 грн. - заборгованість за кредитом; 125 435,27 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 %річних) за період з 17 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року (включно). Зважаючи на вище зазначене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором № 4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року станом на 26 серпня 2024 року у розмірі 147935,26 гривень, яка складається з: 22499,99 грн. - заборгованість за кредитом; 125 435,27 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 %річних) за період з 17 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року (включно), а також судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2422 гривень 40 коп. та 10 000,00 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року позов ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за Договором № 4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року, станом на 26 серпня 2024 року у розмірі 147935,26 гривень, яка складається з: 22499,99 грн. - заборгованість за кредитом; 125 435,27 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 3500,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Богородчанського районного суду від 11 вересня 2025 року відповідачу поновлено пропущений строк для звернення до суду з заявою про скасування заочного рішення. Заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року у справі № 338/1696/24 за позовною заявою представника позивача Руденка К. В., який діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З представлених суду матеріалів слідує, що відповідно до укладеного Договору № 4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 22500,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування(912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20 листопада 2023 року, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору, відповідно до якого Відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідач, відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 17 грудня 2023 року о 20:39:09 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 98790, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 17 грудня 2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме Відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 360 днів. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.п. 5.4.1 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. 26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» (Новий кредитор), укладено Договір відступлення права вимоги № 26/08/24, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4224597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 грудня 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» . Як вбачається з копії платіжної інструкції № 1261 про оплату за Договором відступлення права вимоги № 26/08/23 від 26 серпня 2023 року, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перераховано ТОВ «ЛІНЕРУА Україна» 1922638,19 грн. за Договором про відступлення права вимоги № 26/08/23 від 26 серпня 2023 року . Також, суду надано копію Акту приймання передачі Реєстру боржників від 26 серпня 2023 року до Договору відступлення права вимоги та згідно копії витягу з Реєстру боржників від 26 серпня 2023 року до Договору відступлення права вимоги N 26/08/23 від 26.08.2023 року, вбачається перехід права вимоги за кредитним договором № 4224597 від 17 грудня 2023 у розмірі 147935,26 гривень, яка складається з: 22499,99 грн. - заборгованість за кредитом; 125 435,27 грн. - заборгованість за нарахованими процентами . Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За розрахунком позивача, у відповідача за кредитним договором станом на станом на 26 серпня 2024 року у розмірі 147935,26 гривень, яка складається з: 22499,99 грн. - заборгованість за кредитом; 125 435,27 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 %річних) за період з 17 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року (включно), Судом, відповідно до ухвали від 13 грудня 2024, витребувано у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» наступну інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 17 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року з відображенням часу зарахування коштів. Крім того, надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] в період з 17 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року. За наданою інформацією АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно [PERSON] , на його ім`я, емітовано картку № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 17 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] ,: [NUMBER] (а.с. 78). Також, АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» надано Виписку по рахунку [PERSON] , № [NUMBER] за період з 17 грудня 2023 року по 22 грудня 2023, з якої вбачається, що кошти в сумі 22 500 грн 17 грудня 2023 року зараховано переказом на його картку (а.с. 79). Відтак, доводи відповідача щодо відсутності доказів: щодо укладення кредитного договору; отримання кредитних коштів відповідачем; переходу права вимоги до позивача спростовуються матеріалами справи. Разом з цим, суд погоджується з доводами відповідача про те, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Обґрунтовуючи заяву про перегляд заочного рішення, відповідач [PERSON] в тому числі не погодився із розрахунком боргу, стягнутого судами, оскільки позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 22 500,00 грн, тому розрахована позивачем сума боргу за процентами в розмірі 125 435,27 грн є необґрунтованою та несправедливою. Відповідно до підпунктів 1.2-1.6.1 договору: загальний розмір наданого кредиту становить 22500,00 грн; тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована; стандартна процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом; строк кредитування 360 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; реальна річна процента ставка на дату укладення цього договору складає 99 923, 40, 00% - річних; орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування кредитом 225 000 грн. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial