Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22 лютого 2023 року по 11 листопада 2024 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з [PERSON] , позивачем по справі, який на даний час перебуває на військовій службі по мобілізації. Наразі відповідачка участі у житті та вихованні сина не бере, зловживає алкогольними напоями, дитину не навідує, не має офіційного працевлаштування та житла. Вказані вище обставини свідчать про небажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки і є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року залучено до участі у справі військову частину [NUMBER] , третьою особою без самостійних вимог на предмет спору. Зобов`язано службу у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради надати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також копії актів обстеження житлово-побутових умов [PERSON] . Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. Розгляд справи призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Також вказав, що з кінця травня 2025 року ситуація погіршилася, [PERSON] звільнена з роботи та залишила реабілітаційний центр. Знову почала зловживати алкогольними напоями, не забезпечила належних умов проживання для дитини та припинила співпрацю із соціальними службами. Представник військової частини в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом, під час розгляду справи постановлено ухвалу без оформлення окремим документом. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 08 жовтня 2024 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 12 грудня 2024 року. Згідно довідки служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради від 03 січня 2025 року №07/02-04 [PERSON] продовжує перебувати на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, проживає у баби [PERSON] . Мати дитини [PERSON] сина навідує періодично. Як вбачається з постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 850 грн. Відповідно до психологічного висновку спеціаліста за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , психоемоційний стан дитини свідчить про наявність емоційної тривоги, дефіцит безпечного емоційного зв`язку з мамою, потребу в контакті з батьком та формування прив`язаності до бабусі як стабільної фігури. Ставлення малолітнього до батька характеризується позитивними емоціями та потребою в постійному близькому психологічному контакті. Хлопчик демонструє достатню емоційну прихильність до батька. Водночас, він має уникаючу прихильність до матері. Позитивний психоемоційний контакт з матір`ю порушений. Дитина не виявляє глибоких емоцій або потреби в тісніших взаєминах з матір`ю. Враховуючи психологічні особливості та реакції у [PERSON] є міцна психоемоційна прив`язаність до бабусі та потреба у стабільному психологічному контакті з батьком. Згідно характеристики на дитину [PERSON] від 17 червня 2025 року №76, [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад №17 «Пролісок» з листопада 2024 року. Дитина комунікабельна, активна, рухлива. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] та батько [PERSON] . Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проходить військову службу, та отримує відповідне грошове забезпечення. Відповідно до довідки №5826 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 листопада 2024 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов від 18 жовтня 2024 року та 11 квітня 2025 року комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Кугота В.Ф., головного спеціаліста - юрисконсульта служби у справах дітей Смілянської міської ради Сенченко Т.А., проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання дитини задовільні, дитина забезпечена окремою кімнатою, необхідним одягом та предметами гігієни. Згідно довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради від 18 липня 2025 року №3509/02-40 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 23 вересня 2025 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради №472 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] в якому зазначено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Також суду надано акти обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання [PERSON] від 16 липня 2024 року, 29 жовтня 2024 року та 20 червня 2025 року, а саме: [ADDRESS] , відповідно до яких умови для проживання у вказаному домоволодінні незадовільні, будинок та двір занедбані. За клопотанням представника позивача були також допитані свідки по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач по справі, [PERSON] , є її сином, а відповідачка - [PERSON] , була невісткою. Зазначила, що онук, [PERSON] , проживає у їх родині з липня 2024 року, оскільки мати дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, лишила дитину без нагляду та не відповідала на телефонні дзвінки. Кошти на утримання дитини її син постійно перераховував. У липні 2024 року вони разом із [PERSON] та [PERSON] приїхали за місцем проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння. За згодою відповідачки вона, свідок, забрала дитину до себе та за кілька днів, за проханням [PERSON] , дитину повернули, відповідачка обіцяла не вживати алкоголь. Однак своєї обіцянки [PERSON] недотрималася, свідок знову вимушена була забрати дитину до себе в сім`ю та повідомила про це службу у справах дітей. [PERSON] дитину не відвідувала, потім приходила один раз на місяць та робила це під впливом соцслужб, а в подальшому приходити до дитини перестала. Коли онук захворів відповідачка кілька разів його відвідала, матеріальної допомоги на лікування не надавала, оскільки не має постійної роботи. Вказала, що позивач звільнятися з військової служби не планує, лише має бажання перевестися на службу ближче до місця проживання дитини. Також свідок повідомила, що коли онук проживав у матері, то умови проживання в будинку були незадовільні, там була повна антисанітарія. Також свідок вказала, що їй відомо про те, що [PERSON] проходила лікування від алкогольної залежності в ЧОПЛ. Після вилучення дитини в матері психічний стан хлопчика покращився, однак матір він не сприймає, в дитячому садочку відповідачка навідувала дитину лише один раз, дитиною не цікавиться, зі святами не вітає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON] . Відповідачку [PERSON] , колишню дружину брата, знає з 2010 року. З 2020 року по 2023 рік [PERSON] проживала в їх сім`ї, до та після народження дитини. Доглядати за дитиною [PERSON] допомагала [PERSON] , однак відповідачка не виявляла зацікавленості та турботи до сина, не займалася його розвитком, не проявляла емоційного зв`язку. Після початку війни, а саме з 27 квітня 2022 року, позивач вступив на військову службу, а відповідачка залишилася з дитиною в будинку позивача, де її фінансово забезпечували. У січні 2024 року [PERSON] забрала дитину та, за її словами, пішла до своєї матері, залишивши усі речі. З того часу [PERSON] почала вживати спиртні напої. У липні 2024 року, коли вона, свідок, разом із [PERSON] та [PERSON] приїхали до будинку [PERSON] щоб побачитися з дитиною то виявили, що [PERSON] перебувала у сильному алкогольному сп`янінні, та віддала їм хлопчика на кілька днів. Потім попросила його повернути. Однак, 14 липня 2024 року, коли брат, позивач по справі, зателефонував до [PERSON] , то виявив, що вона знову перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вона, свідок, [PERSON] та [PERSON] приїхавши за місцем проживання [PERSON] почули та побачили, що дитина голосно плаче в замкненому будинку, а [PERSON] спить. Після довгих спроб її розбудити, [PERSON] все таки відчинила двері ледь стоячи на ногах. Дитина була брудна, голодна, виснажена та налякана. Будинок був заповнений димом від сигарет, а вікна зачинені. Хлопчик просився до неї, свідка, а відповідачка його не відпускала, тримала силоміць, потім то віддавала дитину, то забирала, викручуючи хлопчикові руки. Після цього були викликані працівники поліції. Внаслідок вказаних подій хлопчик перебував у стані сильного стресу, був занедбаний, не соціалізований, мав труднощі з мовленням і спілкуванням. Відповідачка, після цієї ситуації навідала дитину лише у листопаді 2024 року. 24 квітня 2025 року відбулося засідання служби у справах дітей на якому [PERSON] була присутня, їй надали шанс відновити контакт з дитиною, оскільки на той момент вона мала тимчасову роботу та житло. Зустрічам з дитиною їй не перешкоджали, однак [PERSON] почала все рідше цікавитися сином та скасовувала зустрічі. Домовившись про зустріч на 24 травня 2025 року вона не прийшла, тоді свідок разом із [PERSON] та [PERSON] приїхали до неї, щоб вона мала змогу побачитися з дитиною, однак [PERSON] знову була у стані сильного алкогольного сп`яніння. Наразі хлопчик проживає в родині позивача, його психологічний стан покращився, від соціалізувався, слово «мама» не вживає, фінансово дитину утримує брат, позивач по справі. З листопада 2024 року [PERSON] з дитиною не бачилася. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач по справі є його товаришем, з відповідачкою мало знайомий. Повідомив суду, що був свідком того, як 14 липня 2024 року він разом із [PERSON] та [PERSON] приїхали до місця проживання відповідачки. Дитина плакала в зачиненому будинку. [PERSON] знаходилася у стані сильного алкогольного сп`яніння, дитина була забруднена. Відповідачка поводила себе агресивно. В результаті чого були викликані працівники поліції і саме з їх дозволу дитину забрали [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в т.ч. ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. В п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у її вихованні. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка обов`язків по вихованню дитини не виконує, її життям та здоров`ям не цікавиться, не забезпечує належні умови для життя та розвитку дитини. Після того, як дитина стала проживати в родині батька, мати дитиною не цікавилася та не навідувала його. Крім того, в судовому засіданні представник служби у справах дітей повідомив, що [PERSON] почала знову зловживати алкогольними напоями, не забезпечила належних умов для проживання дитини з нею, та припинила співпрацю із соціальними службами. Також суд враховує ту обставину, що [PERSON] , незважаючи на попередження органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав, проявила байдужість до виховання дитини, не усвідомила та не змінила свого ставлення до виховання дитини, натомість, припинила вчиняти будь які дії, щодо відновлення спілкування з дитиною та його повернення. Відтак, враховуючи висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ній обставинах. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 182 цього Кодексу при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Згідно положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням наведеного та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, доведено вищевказаними доказами. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved