Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати при звільненні. Позов мотивований тим, що [PERSON] був працівником Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» посада - другий пілот. Вище вказані трудові відносини з відповідачем визначені трудовим договором (контрактом) від 05.02.2021 року. 01.11.2022 року між сторонами спору була укладена додаткова угода № 2 до трудового договору (контракту), якою контракт був викладений у новій редакції. Відповідно до п.1.1. контракту, цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, які з боку останнього реалізуються роботодавцем. За цим контрактом працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін. У відповідності до положень п.3 трудового договору (контракту), роботодавець зобов`язаний: виплачувати працівнику заробітну плату за виконану ним роботу. Створювати умови, необхідні для виконання працівником своїх посадових обов`язків. Забезпечувати працівника матеріально технічними засобами, необхідними для виконання роботи. Створювати безпечні та нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці. Пунктом 5 трудового договору (контракту) сторони обумовили Оплату праці та соціально- побутове забезпечення Працівника, Надбавки, Оплату відряджень. Відповідно, заробітна плата, яку роботодавець мав сплачувати та розрахуватися при звільненні (в будь-якому випадку), виходила із розрахунку умов, викладених у пункті 5. У відповідності до положень п.5.1. за виконання роботи відповідно до умов цього контракту виплачується заробітна плата, а при направленні (відрядженні) працівника проводиться забезпечення коштами для здійснення поточних витрат. 5.2. Працівнику, в залежності від виду, обсягів та характеру виконуваної роботи, професійного рівня підготовки, рівня англійської мови, льотної натренованості, а також рівня складності завдань встановлюється заробітна плата у наступному розмірі: 5.2.1. Посадовий оклад (норма оплати праці за місяць) у розмірі 8000 гри. на місяць та відповідні надбавки до посадового окладу. 08.05.2024р. ним було написано до підприємства заяву на звільнення, надіслану поштою 09.05.2024р., просив звільнити з 10.05.2024р. у зв`язку з його переїздом на нове місце проживання та невиплатою заробітної плати. Оскільки відповідач розрахунок в день звільнення не зробив, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 224 950,39 грн. та компенсацію за невикористану відпустку- 174 834, 52 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в режимі відеоконференції в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував, щодо задоволення позовних вимог. 13.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що [PERSON] , будучи другим пілотом загону пошуково-рядувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації відповідно до наказу по Авіакомпанії знаходився у відрядженні в Республіці Південний Судан. Відповідно до наказу від 05.04.2024р. №4/393 повинен був прибути із відрядження в Україну 26.04.2024р., однак вимоги наказу не виконав, в України не прибув. Був відсутній на роботі з нез`ясованих причин з 26.04.2024року, в зв`язку з чим наказом від 11.06.2024р. №266 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Накладено стягнення у вигляді звільнення з роботи. Виплата заробітної плати працівникам, які не прибули після відрядження та не здали звіт про відрядження, здійснюється через касу Авіакомпанії. [PERSON] же за даним розрахунком не прийшов, просять в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що [PERSON] був працівником Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» посада - другий пілот. Вище вказані трудові відносини з відповідачем визначені трудовим договором (контрактом) від 05.02.2021 року ( т.1 а.с.26 зворот-32). 01.11.2022 року між сторонами спору була укладена додаткова угода № 2 до трудового договору (контракту), якою контракт був викладений у новій редакції ( т.1 а.с.26) Відповідно до п.1.1. контракту, цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між працівником і підприємством, які з боку останнього реалізуються роботодавцем. За цим контрактом працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін. У відповідності до положень п.3 трудового договору (контракту), роботодавець зобов`язаний: виплачувати працівнику заробітну плату за виконану ним роботу. Створювати умови, необхідні для виконання працівником своїх посадових обов`язків. Забезпечувати працівника матеріально технічними засобами, необхідними для виконання роботи. Створювати безпечні та нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці. Пунктом 5 трудового договору (контракту) сторони обумовили Оплату праці та соціально- побутове забезпечення Працівника, Надбавки, Оплату відряджень. Відповідно, заробітна плата, яку роботодавець мав сплачувати та розрахуватися при звільненні (в будь-якому випадку), виходила із розрахунку умов, викладених у пункті 5. У відповідності до положень п.5.1. за виконання роботи відповідно до умов цього контракту виплачується заробітна плата, а при направленні (відрядженні) працівника проводиться забезпечення коштами для здійснення поточних витрат. 5.2. Працівнику, в залежності від виду, обсягів та характеру виконуваної роботи, професійного рівня підготовки, рівня англійської мови, льотної натренованості, а також рівня складності завдань встановлюється заробітна плата у наступному розмірі: 5.2.1. Посадовий оклад (норма оплати праці за місяць) у розмірі 8000 гри. (Вісім тисяч гривень 00 копійок) на місяць та відповідні надбавки надбавки до посадового окладу. Відповідно до наказу №156 /к/тр від 11.06.2024р. [PERSON] , другого пілота загону пошуково-рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації, звільнено 12 червня 2024року за прогул без поважних причин, п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: Наказ від 11.06.2024р. №266 № Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 61 календарний день; за 52 календарних дні щорічної основної відпустки, право на які виникло до 31.12.2023р.; за 9 календарних днів щорічної основної відпустки, право на які виникло з 01 січня 2024р. до дати звільнення (12 червня 2024р). ( т.1 а.с.76). Дані накази [PERSON] оскарженні не були. Відповідно до повідомлення розрахунку ПАТ « «Авіакомпанія « Українські вертольоти», [PERSON] в зв`язку із звільненням 12 червня 2024року було нараховано: заборгованість по заробітній платі 135 813,79 грн. та компенсацію за невикористану відпустку 176 766,52 грн.( а.с.104 т.1). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні погодився із даним розрахунком, вважаючи його таким, що відповідає фактичній сумі заборгованості відповідача перед [PERSON] . Таким чином, факт перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем, а також факт нарахування, але невиплати заробітної плати за відповідний період сторонами не заперечується. Законність підстав звільнення позивачем у межах даної справи також не оскаржується та судом не оцінюється, оскільки відповідних позовних вимог заявлено не було. Разом із тим, відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю та на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом. Згідно зі статтею 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць. Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а у разі якщо працівник у день звільнення не працював не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому норми трудового законодавства не ставлять обов`язок виплати заробітної плати у залежність від фізичної присутності працівника на підприємстві або способу організації виплат (через касу чи іншим шляхом). Судом встановлено, що відповідач не здійснив виплату нарахованої позивачеві заробітної плати, посилаючись на відсутність позивача та неможливість виплати коштів через касу підприємства. Разом із тим, такі доводи не звільняють роботодавця від обов`язку виконати вимоги статей 94, 115, 116 КЗпП України, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок організувати належний та своєчасний розрахунок із працівником. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Та з огляду на даний закон є обов`язковою виплатою, право на яку виникає у працівника з факту виконання ним трудових обов`язків, та не може бути обмежене з підстав, не передбачених законом. Згідно зі статтею 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. Суд враховує, що відповідач не надав належних і допустимих доказів відсутності заборгованості по заробітній платі або здійснення її виплати позивачеві, у зв`язку з чим доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованими. Отже, з огляду на встановлені обставини справи, норми матеріального права та відсутність доказів виконання відповідачем обов`язку щодо виплати заробітної плати, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 133,137 ЦПК України позивачу підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеному позову.

Outcome: partial