Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 8 вересня 2020 року він уклав Договір про надання споживчого кредиту №358308 із ТзОВ «Слон Кредит» та отримав кредит у розмірі 31250грн із зобов`язанням повернути його разом з відсотками згідно умов Договору, строк кредиту 1095 днів з кінцевим терміном повернення 08.09.2023р.; ТзОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором; надалі на підставі Договору факторингу, укладеного 31.01.2025р. між ТзОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Факторинг Партнерс», останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Ураховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 36790,47грн, з яких 21735,25грн заборгованість за основним зобов`язанням та 15055,22грн заборгованість за нарахованими процентами. Відтак просять присудити стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Судом установлено, що 8 вересня 2020 року між ТзОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №358308, згідно з умовами якого ТзОВ «Слон Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі у розмірі 31250грн, строк кредиту 1095 днів з кінцевим терміном повернення 08.09.2023р, який він зобов`язувався повернути разом із відсотками відповідно до умов кредитного договору. Згідно Договору про надання послуги факторингу №31012025 від 31.01.2025р. ТзОВ «Слон Кредит» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТзОВ «Факторинг партнерс». Із Реєстру боржників Договору про надання послуги факторингу №31012025 та розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №358308 від 08.09.2020 року вбачається, що [PERSON] на час відчуження права вимоги станом на 31.01.2025 року заборгував позивачу 36790,47грн, з яких 21735,25грн - заборгованість за тілом кредиту та 15055,22грн заборгованість за відсотками. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором та заборгованості за простроченими відсотками; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2422,4грн. Крім того позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 13000гривень. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті). На підтвердження розміру понесених витрат позивачем було подано Договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024р., заявку на надання юридичної допомоги №226 від 02.06.2025р на суму 13000грн, Витяг з акту на надання юридичної допомоги від 30.06.2025р., прайс-лист АО «Лігал Ассістанс». При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: approved