Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа №711/3035//25 за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. 19.11.2025р. суд ухвалив рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» до [PERSON] про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 140 110 грн. 81 коп. та судові витрати в розмірі 2 982 грн. 58 коп., тобто усього стягнуто суму коштів в розмірі 143 093 грн. 39коп. 01.12.2025р. на адресу суду надійшла заява представника позивача Синюк С.Л. від 28.11.2025р. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки судом не вирішувалося питання щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу. Також зазначає, що повне судове рішення було оприлюднене 23.11.2025р. (відповідно до картки руху електронного суду), тому вважає, що початком п`ятиденного терміну потрібно вважати саме 24.11.2025р. Тому, слід вважати, що п`ятиденний термін є пропущеним з поважних причин. А тому, просить, в разі пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, - поновити такий строк. Ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із відповідача [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 11.12.2025р. відповідач [PERSON] , в особі представника Блізнєцова Є.А., подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому вказує, що судове рішення було ухвалене 19.11.2025р. П`ятий день після винесення рішення 24.11.2025р. Натомість заяву про ухвалення додаткового рішення представник позивач подав до суду 28.11.2025р., мотивуючи це тим, що повний текст рішення отримав 23.11.2025р. Однак, наявність чи відсутність повного тексту судового рішення не вливає на можливість подання заяви про розподіл судових витрат та заяви про ухвалення додаткового рішення. Тому, вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення подана не у визначені Законом строки, а тому має бути залишена без розгляду. Разом з тим, зазначає, що у сторони відповідача є зауваження з приводу підтверджуючих документів про витрати позивача на надання правничої допомоги, оскільки в договорі про надання правової допомоги №1 від 03.01.2024р. немає чіткого зазначення чи є оплата роботи адвоката фіксованою чи є погодинною, а також немає детального опису робіт (наданих послуг), які були б узгоджені сторонами. В судове засідання представник позивача адвокат Синюк С.Л. не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В заяві від 08.12.225р. представник позивача просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутність представника позивача, заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. Представник відповідача Блізнєцов Є.А. 07.01.2026р. подав до суду заяву, в якій просив судове засідання, призначене на 07.01.2026р. проводити без його участі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (ст. 126 ЦПК). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК), (постанова ВС від 20.09.2023р. у справі № 752/11324/14-ц). Представник позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначав, що оскільки повний текст рішення суду був оприлюднений 23.11.2025р., то строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення є пропущеним з поважних причин. Надаючи оцінку таким доводам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно матеріалів справи, 18.11.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, яке було проголошене 19.11.2023р. у відсутність сторін у справі. Копія зазначеного судового рішення була доставлена до електронного кабінету представника позивача Синюка С.Л. 23.11.2025р. о 09:14 год. Окрім того, рішення суду надіслане до ЄДРСР 20.11.2025р. та було оприлюднене з наданням загального доступу 24.11.2025р. Заява про ухвалення додаткового рішення у справі була направлена до суду представником позивача 28.11.2025р., тобто на дев`ятий день після ухвалення судового рішення та в останній (п`ятий) день від дня доставлення судового до електронного кабінету представника позивача. З урахуванням того, що до отримання судового рішення стороні позивача не було відомо про його суть (задоволення позову чи відмову в задоволенні позову), суд вважає, що строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення пропущений позивачем з поважних причин та приходить до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку на подання заяви про ухвалення судового рішення. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, то суд приходить до наступного. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки за наслідками розгляду справи по суті позовні вимоги були задоволені судом частково, то витрати позивача на правову допомогу мають підлягати відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги в сумі 10 000 грн. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правничої допомоги №1 від 03.01.2024р., укладений між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО» та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери», предметом якого є надання юридичної допомоги (представляти інтереси Компанії на всій території України, вести справи в судах загальної юрисдикції та ін.), /а.с. 38-39, 54-57, 97-98, 137-140, 177-180, 237-238 том 1/; акт виконаних робіт від 24.11.2025р. за договором надання правничої допомоги №1 від 03.01.2024р. на загальну суму 30 000 грн., з яких, щодо учасника дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] на суму 10 000 грн. /а.с. 243 том 1/; рахунок фактуру №34 від 21.11.2025р. на суму 30 000 грн. /а.с. 242 том 1/; платіжну інструкцію №1097 від 21.11.2025р. на суму 30 000 грн. /а.с. 242 зворотній бік том 1/; копію ордера серії АІ №1523915 від 04.01.2024р. /а.с. 239 том 1/; копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, видане Синюк С.Л. /а.с. 240 том 1/. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, а також з урахуванням заперечень відповідача, суд виходить з наступного. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial