Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом АТ «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2025року позов задоволено та стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором №CL-107364 від 23 квітня 2018 року у розмірі 65 131,68 грн (шістдесят п"ять тисяч сто тридцять одна гривня 68 копійок), яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 64 222,13грн. та неповернутих відсотків за кредитом в розмірі 909,55грн. а також витрати на професійну правничу допомогу. Разом з тим, у резолютивній частині рішення судом не визначено спосіб виконання рішення, а саме: чи є обов`язок відповідачів солідарним, що унеможливлює належне виконання рішення суду. 04.12.2025р. від представника позивача АТ «Кредобанк» адвоката Павленко С.В. надійшла заява, згідно якої просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити спосіб виконання рішення в частині стягнення кредитної заборгованості та витрат на професійну правничу допомогу по справі № 466/11339/24 за позовом АТ «Кредобанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Розгляд справи просив проводити без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені. Згідно з ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати. Відповідно до ч. 2-3 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розглянувши заяву представника позивача про зміну способу виконання рішення в частині стягнення кредитної заборгованості та витрат на професійну правничу допомогу по справі №466/11339/24, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно із ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення. Статтею1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно вимог ст. 10 вказаного Закону, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором (п. 1 ч. 1 , ч. 3, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження, у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідачів за кредитним договором є солідарним, а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved