Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору найму житлового приміщення у гуртожитках №1628 від 02.09.2025 вона є основним наймачем кімнати № [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] , де вона проживає та зареєстрована. За вказаною адресою зареєстровані її донька [PERSON] , та її син від першого шлюбу [PERSON] . Останній фактично не проживає за місцем реєстрації і ніколи не проживав. В силу життєвих обставин зв`язок з сином було втрачено з 1996 року, він разом з батьком переїхав у інше місце проживання, яке їй невідоме. Весь час тільки вона та її донька, як користувачі цього житлового приміщення, за власні кошти підтримують добрий стан побутових умов в кімнаті, сплачують платежі за комунальні послуги. Відповідач ніколи не приймав участі в утриманні та збережені житла, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не створював, його особисті речі в кімнаті відсутні, кореспонденція не надходить. Реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою унеможливлює приватизацію вказаної кімнати, та позбавляє позивача права розпорядитися нерухомим майном. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання, призначене на 09.12.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву від 09.12.2025, в якій просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. Третя особа причини своєї неявки не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до Договору №1628 найму житлового приміщення у гуртожитку від 02.09.2025 [PERSON] є основним наймачем кімнати № [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27-509605-2025 від 09.09.2025 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №3016, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00053411304 від 03.09.2025. Актом про непроживання від 02.09.2025 засвідченим сусідами [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 1996 року. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В свою чергу, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, враховуючи, що відповідач не проживає в спірній кімнаті понад шість місяців без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у кімнаті відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved