Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 21 січня 2021 року в Київському міському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 38. У шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народилась донька - [PERSON] , про що в Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14 травня 2021 року складено відповідний актовий запис № 1109. Через три місяці після народження доньки відповідач вийшов на балкон квартири, де спільно проживав разом з позивачем та дитиною і почав говорити сам з собою. Як з`ясувалось, він чує голоси та спілкується з ними. Усі спроби позивача спонукати чоловіка повернутись до кімнати і заспокоїтись виявились марними. Оскільки вмовляння та пояснення не давали результату протягом тривалого часу, позивач була змушена викликати швидку допомогу, лікар якої пояснила, що у разі недосягнення результату шляхом переговорів доведеться залучати санітарів та застосовувати медичні препарати. За три години відповідача вдалось вивести з балкону та згодом транспортувати до КНП «ПСИХІАТРІЯ», куди також приїхала мати відповідача, після чого з`ясувалось, що лікарі вказаного закладу добре знають цю родину, оскільки мати [PERSON] неодноразово поміщала його на лікування, а сам він перебуває на психіатричному обліку з 2016 року. Лікар пояснила, що загострення психічної хвороби відповідача зумовлено його присутністю на пологах під час народження доньки, оскільки це стало для нього сильним стресом, проте діагноз повідомляти вона відмовилась. Такі напади у відповідача траплялись ще 3-4 рази протягом приблизно року. Крім того, він міг піти з дому, бути відсутнім тривалий час, на дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим позивач була змушена викликати поліцію. Але, відповідач не пам`ятав абсолютно нічого з того,що відбувалось з ним у цей період. Позивач була шокована такими подіями і тим, що ні чоловік, ні його мати не повідомили їй цю надзвичайно важливу інформацію - наявність у [PERSON] психічних відхилень - завчасно. Розпач позивача поглиблювався страхом, що психічне захворювання чоловіка може бути спадковим, адже в сім`ї на той час вже народилась донька, і розгубленістю щодо подальших дій та доцільності збереження родини. Після повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року, позивач, рятуючи життя своєї малолітньої доньки, якій на той момент не виповнилось і року, була змушена виїхати до Німеччини. Виїзд відбувся у березні 2022 року разом з відповідачем, якого безперешкодно випустили з країни у зв`язку з наявним діагнозом і непридатністю до мобілізації. Перший час позивач не могла визначитись щодо можливості збереження шлюбу - вона бажала, щоб дитина зростала у повноцінній сім`ї, проте усвідомлювала, що нестабільність психічного здоров`я завадить відповідачу повноцінно виконувати функції батька. Певний час психічний стан відповідача був доволі стабільним, оскільки він приймав відповідні ліки. Але згодом хвороба почала загострюватись, рецидиви траплялись дедалі частіше, і зберігати спокій та лад в родині ставало все важче. Тенденція тікати з дому залишилась у відповідача незмінною - без будь-яких приводів і причин, без попередження дружини і обговорення спільних планів, без врахування інтересів малолітньої доньки. Одного разу позивачу довелося поїхати аж до Польщі, щоб повернути чоловіка додому. Проте згодом відповідач все-таки залишив сім`ю і повернувся в Україну, оскільки, як стверджує позивач, у зв`язку з психічними розладами не міг повноцінно виконувати функції батька та чоловіка, взагалі адекватно сприймати зовнішнє середовище, відповідно оцінювати події та факти і належно на них реагувати. Таким чином, шлюб позивача і відповідача фактично розпався - вони проживають за різними адресами, спільного домашнього господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, мають окремі бюджети. Позивач відчуває обурення, оскільки її ввели в оману - з відповідачем вона познайомилась, коли він перебував у стані ремісії, але він, знаючи про свою проблему, нічого їй не повідомив, його мати, яка тим паче знала про захворювання свого сина, адже неодноразово поміщала його на лікування до психіатричного закладу, - теж. Саме неодноразове проходження відповідачем стаціонарного лікування у відповідних закладах, у тому числі в Німеччині (де позивач дізналась про діагноз свого чоловіка параноїдна шизофренія), та відсутність стійкого, тривалого ефекту, адже шизофренія є невиліковною хворобою, змусила позивача дійти висновку про неможливість створення сім`ї з психічно хворою людиною, тим більше, що це не було її усвідомленим наміром, оскільки ця обставина була їй невідома при укладенні шлюбу, тому що відповідач та його родичі приховали цей факт, знаючи, що він значною мірою вплине на бажання позивача зареєструвати відносини з відповідачем, зважаючи ще й на те, що захворювання може бути ще й спадковим. А тому, позивач змушена була звертатись до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем реєстрації. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, що не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Датою рішення у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складання повного судового рішення - 30.12.2025 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 січня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, та зроблено відповідний актовий запис №38, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб виданого Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). [INFO] у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON] , про що в Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 14 травня 2021 року складено відповідний актовий запис № 1109 (а.с. 9). Згідно відповіді з КНП «Психіатрія» № 061/29/1-01/9026 від 23.10.2024 року повідомлено, що [PERSON] , [INFO] проходив курси стаціонарного лікування в КНП «Психіатрія» з 10.10.2016 по 04.12.2016 року, 14.06.2017 по 06.07.2017 року, 22.10.2018 по 04.12.2018 року, 18.07.2019 по 10.08.2019 року, 23.06.2021 по 16.07.2021 року, 05.10.2021 по 22.10.2021 року, 16.03.2024 по 25.03.2024 року. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний дефект. Параноїдний синдром. F 20.00. (а.с. 28). Таким чином, враховуючи пояснення позивача, відповідач на момент укладення шлюбу приховав від позивача факт того, що у нього є хвороба, яка може передаваться з покоління в покоління, а саме -шизофренія. Відповідно до ст. 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. У відповідності до ч. 5 ст. 30 СК України, приховування відомостей про стан здоров`я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, є підставою для визнання шлюбу недійсним. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з Сімейним кодексом шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним. Згідно п. 3. ч. 1 ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. Крім того, для визнання шлюбу недійсним необхідна наявність вади волі сторін при його реєстрації. Під вадою волі в сімейному праві розуміють відсутність добровільної згоди на одруження, реєстрація шлюбу під примусом, під впливом обману, омани внаслідок неможливості через свій стан у момент укладення шлюбу усвідомлювати свої дії та керувати ними. Обман - це навмисне введення в оману особи, що одружується. Прикладом обману може слугувати не тільки повідомлення майбутньому чоловіку чи дружині свідомо хибних відомостей, а й свідоме замовчування деяких фактів, що мають істотне значення при укладенні шлюбу. У відповідності зі ст.. 44 СК України у випадках, передбачених ст.ст. 39-41 СК України, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Згідно ч. 5 ст. 45 Сімейного кодексу, особа, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище, вважається такою, що іменується цим прізвищем без достатньої правової підстави. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження викладені позивачем обставини, а також враховуючи той факт, що відповідач приховав свою хворобу від позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються,зокрема уразі задоволення позову - на відповідача. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, який той сплатив при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved