Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

АТ «Кредобанк» 02.10.2025 року звернулося в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року у розмірі 56091,92 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.10.2021 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Додаток до відкриття кредитної лінії №ПКК/143553 до Заяви-договору №26205021283462/980/РКО від 20.05.2019 року, який слід розуміти як Кредитний договір №ПКК/143553. Відповідно до умов Кредитного договору №ПКК/143553 відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 200000 грн. та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 56091,92 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 34839,14 грн.; заборгованість по відсотках 21252,78 грн. Посилаючись на викладене, АТ «Кредобанк» просить суд стягнути із [PERSON] 56091,92 грн. за кредитним договором та понесені судові витрати у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 13.11.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не заперечує щодо позовної вимоги про стягнення з нього на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 34839,14 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з нього заборгованості по відсотках, то вважає, що така є безпідставною, оскільки він є військовослужбовець, відтак звільнений від їх сплати. Також зазначив, що в 2024 році він повідомив представнику банку про те, що він є діючим військовослужбовцем і на месенджер «Viber» надіслав скановану довідку форми №5, після чого представник банку запевнила його, що відсотки йому більше не будуть нараховуватися. Крім цього, позивачем жодним чином не обґрунтовано вартості наданої правничої допомоги. 26.11.2025 року на адресу суду від уповноваженого представника позивача адвоката Павленка С.В. надійшла заява, в якій зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що між банком та ним велися перемовини про припинення нарахування відсотків. Також, спосіб про який зазначає відповідач не є способом надання документів для отримання пільги, відтак дії банку по нарахуванню відсотків за користування кредитом є повністю правомірними. Крім того зазначає, що розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню відповідачем за результатами розгляду даної справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 22.10.2021 року між АТ «Кредобанк`та Дмитриком Н.І. було укладено кредитний договір №ПКК/143553 (далі Кредитний договір), шляхом підписання Додатку до відкриття кредитної лінії №ПКК/143553 до Заяви-договору №26205021283462/980/РКО від 20.05.2019 року (а.с.127-129), паспорта споживчого кредиту від 22.10.2021 року (а.с.130) та Анкети-Заяви №143553 від 22.10.2021 року (а.с.132). Відповідно до п.1.3.1.1 Кредитного договору банк зобов?язується, в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах обумовлених Додатком, Заявою-Договором та чинними, на момент укладення Додатку, умовами Правил ФО і Тарифів, - відкрити Клієнту кредитну лінію (надалі - Кредитна лінія), в межах якої надавати йому грошові кошти (надалі - Кредит) згідно з Додатком, Правилами ФО та Тарифами, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені Додатком, Правилами ФО та Тарифами. Згідно з п.1.3.1.2. Кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що взаємні права, обов?язки та умови відкриття Кредитної лінії визначаються цим Додатком як безпосередньо в його тексті, так і в текстах Заяви-Договору, Правил ФО та Тарифів. Цей Додаток, Заява-Договір, Правила ФО, Тарифи надалі спільно іменуються як Кредитний договір. В п.1.3.2.1., 1.3.2.2., 1.3.2.3.2.1. Кредитного договору сторонами погоджено, що максимальний ліміт Кредитної лінії становить: 200 000 грн. Термін (строк) кредитної лінії: до 21.10.2024 року (включно). Процента ставка (Тип): фіксована 30 % річних. Таким чином, АТ «Кредобанк» повністю виконав свої зобов?язання за кредитним договором, а клієнт скористався наданим кредитом, що підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками по особовим рахункам відповідача [PERSON] з 22.10.2021 року по 15.07.2025 року (а.с.8-126). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одночасно, відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року складає 56091,92 грн., з яких: 34839,14 грн. заборгованість за кредитом, та 22083,61 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.12.2021 року по 01.01.2024 року(а.с.7). 13.05.2025 року [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов?язань, в яких банк зазначив, що у разі невиконання даної вимоги, АТ «Кредобанк» змушений буде звернутися за захистом порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення заборгованості, однак відповідачем не було вчинено жодних дій для погашення заборгованості (а.с.141, 142). Таким чином, оскільки відповідачем були отримані у позивача кошти в кредит та частина з яких в сумі 34839,14 грн. на цей час не повернуті АТ «Кредобанк», враховуючи, що відповідач не заперечує в цій частині позовних вимог, суд вважає достатніми наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у вказаному розмірі. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі №199/3051/14 виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року в справі № 426/4264/19. На підтвердження доказів перебування [PERSON] на службі у Збройних Силах України та наявності у нього статусу військовослужбовця, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучені наступні документи: копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 08.12.2023 року; копія довідки про безпосередню участь особи заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України №1626/12336/ОКП від 23 жовтня 2025 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] в період з 08.04.2023 року по 10.05.2023 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області Краматорського району, м.Краматорськ; довідку військової частини [NUMBER] №544 від 23.10.2025 року про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] ; посвідчення офіцера серії [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на даний час перебуває на військовій службі по контракту, та з 08.04.2023 року по 10.05.2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Відтак, з долучених відповідачем документів, судом встановлено, що 08.04.2023 року по даний час на відповідача [PERSON] поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто саме з 08.04.2023 року у позичальника як військовослужбовця виникло право на пільги у вигляді звільнення від нарахування відсотків по кредитному договорі. Таким чином, враховуючи, що з 08.04.2023 року у [PERSON] як військовослужбовця виникло право на пільги у вигляді звільнення від нарахування відсотків по кредитному договорі, заборгованість відповідача [PERSON] по відсоткам за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року становить 13600,36 грн. за період з 01.12.2021 року по 07.04.2023 року. Щодо покликань відповідача [PERSON] про те, що в 2024 році він повідомив представнику банку про те, що він є діючим військовослужбовцем, і така запевнила його, що відсотки йому більше не будуть нараховуватися, то суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.01.2024 року АТ «Кредобанк» припинилося нарахування відсотків за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року. Відтак, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року становить 48439,50 грн, з яких 34839,14 грн. заборгованість за тілом кредиту та 13600,36 грн. заборгованість за відсотками за період з 01.12.2021 року по 07.04.2023 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №ПКК/143553 від 22.10.2021 року у розмірі 48439,50 грн. Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження повноважень на представництво позивачем надано витяг договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року та копію свідоцтва адвоката Павленка С.В. про право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, на підтвердження понесення зазначених витрат позивачем не надано опису робіт, виконаних адвокатом, і відповідного розрахунку для підтвердження заявленого розміру у 5609,19 грн. витрат на правничу допомогу, квитанції чи іншого документу про оплату витрат у вказаному розмірі. За таких обставин зазначені позивачем АТ «Кредобанк» витрати на правничу допомогу не є документально підтвердженими і доведеними, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. розділяються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути 2614,98 (86,36 % від 3028 грн.) грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с.6).

Outcome: approved