Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 16 листопада 2020 року між ними та [PERSON] укладено кредитний договір № 200291012842 на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 14072,30 грн.. Крім того, 21 серпня 2021 року між ними та [PERSON] укладено кредитний договір №1001953242101 на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн.. АТ «Перший Український Міжнародний Банк» виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених кредитними договорами. Всупереч умовам договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.05.2025 року утворились заборгованості: за кредитним договором № 200291012842 від 16.11.2020 року у розмірі 20488,09 грн., з яких заборгованість за кредитом 12072,30 грн., заборгованість за процентами 8415,79 грн., та за кредитним договором № 1001953242101 від 21.08.2021 року у розмірі 15768,90 грн., з яких заборгованість за кредитом 8249,22 грн., заборгованість за процентами 2,5 грн., заборгованість за комісією 7517,18 грн., яку просять сягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того, просять стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в позові просили справу розглядати за відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає, вважає його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що всі документи, надані банком до позовної заяви є копіями, не містять підписів, печаток або будь-яких ознак автентичності, а тому не можуть розглядатися судом як належні докази. Позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами (меморіальними ордерами чи касовими документами) факт видачі та руху коштів; довідка про збільшення кредитного ліміту не містить посилань на погодження цих змін позичальником та не підтверджена жодним документом із його підписом. Вимоги позивача у частині стягнення комісії у сумі 7 517,18 грн вважає безпідставними. Розрахунки позивача щодо заборгованості є недостовірними та суперечливими: зазначена дата списання і рахунок не збігаються з наявними у відповідача документами, а подані копії не мають підписів та печаток, що підтверджує ненадійність доказів позивача та відсутність підтвердження факту добровільного виконання зобов`язань. Узв`язку з чим, просив визнати недопустимими копії документів, поданих позивачем без оригіналів, відмовити у задоволенні позову; у разі ненадання оригіналів документів виключити такі докази з оцінки. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 листопада 2020 року [PERSON] підписав заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб , підписанням цієї Заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), оригінал якої надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. На підставі заяви відповідачу Банком встановлено на поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях, Кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн., строк дії Кредитного ліміту 12 місяців з дня надання Кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Стандартна процентна ставка складає 47,88%. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 %, оригінал якої надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. Відповідні умови кредитного договору зазначені і у паспорті споживчого кредиту, який надано споживачу до укладення договору про споживчий кредит, та ним підписано. Сума/ліміт кредиту -3000,00 грн., строк кредитування - 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін, стандартна процентна ставка - 47.88 % річних, реальна річна процентна ставка, за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними платежами, відсотків річних- 47,88 %. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за договором № 200291012842 від 16.11.2020 р., боржника [PERSON] , 16.11.2020 встановлено кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн. на рахунок [NUMBER] .UAH, за відсотковою ставкою 47.88 %; 19.02.2021 збільшено кредитний ліміт 5000,00 на рахунок [NUMBER] .UAH за відсотковою ставкою 47.88 %; 19.03.2021 збільшено кредитний ліміт 6000,00 на рахунок [NUMBER] .UAH за відсотковою ставкою 47.88 %; 22.04.2021 збільшено кредитний ліміт 14072,30 на рахунок [NUMBER] .UAH за відсотковою ставкою 47.88 %, оригінал якої надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк '' за Кредитним договором № 200291012842 від 16.11.2020 року станом на 07.05.2025 рік відповідач має прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 20488,09 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 12072.30 гривень; заборгованість за відсотками в розмірі становить 8415,79 гривень, оригінал якого надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. 21 серпня 2021 року [PERSON] підписав заяву № 1001953242101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписанням цієї Заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), оригінал якої надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. На підставі заяви відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 10000,00 грн., на строк 24 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99 %, тобто 499,00 щомісяця, реальна річна процентна ставка 139,7963 %. Відповідні умови кредитного договору зазначені і у паспорті споживчого кредиту, який надано споживачу до укладення договору про споживчий кредит, та ним підписано, оригінал якого надано позивачем на виконання ухвали суду та оглянуто в судовому засіданні. Відповідно до платіжної інструкції № TR.51602174.42731.8810 від 21.08.2021 року на виконання кредитного договору № 1001953242101 від 21.08.2021 року, укладеним між [PERSON] та АТ «ПУМБ», 21.08.2021 року АТ «ПУМБ» перерахуволо кошти на рахунок № [NUMBER] у розмірі 10000,00 грн., отримувач [PERSON] . Проте зобов`язання за вказаним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 07.05.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором №1001953242101 від 21.08.2021 року у розмірі 15768.90 грн.: з яких: заборгованість по сумі кредиту 8249,22 грн; заборгованість по процентам - 2.50 грн; заборгованість по комісії 7517,18 грн. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України). У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно з положеннями статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Так, матеріалами справи підтверджено, що підписавши заяви №200291012842 від 16.11.2020 року та № 1001953242101 від 21.08.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, [PERSON] просив відкрити на його ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, встановити на поточний рахунок кредитний ліміт, підписанням цих заяв беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах. Заяви [PERSON] про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладені сторонами договори, які є договорами приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві. Суд зауважує, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів споживчого кредиту №200291012842 від 16.11.2020 року та №1001953242101 від 21.08.2021 року, зазначені договора недійсними не визнано. Отже, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність договорів споживчого кредиту №200291012842 від 16.11.2020 року та № 1001953242101 від 21.08.2021 року між відповідачем та АТ «ПУМБ». Позивач виконав свої зобов`язання шляхом надання відповідачу кредитних коштів, відповідач протягом дії кредитних договорів не висловлював заперечень банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувався карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується випискою з особового рахунку. За положенням ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з наданими банком розрахунками та випискою з кредитного рахунку, заборгованість за кредитним договором № 200291012842 від 16.11.2020 року становить 20488,09 грн., з яких заборгованість за кредитом 12072,30 грн., заборгованість за процентами 8415,79 грн., та за кредитним договором №1001953242101 від 21.08.2021 року складає 15768,90 грн., з яких заборгованість за кредитом 8249,22 грн., заборгованість за процентами 2,5 грн., заборгованість за комісією 7517,18 грн. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. З огляду на вищевикладене, доводи відповідача про те, що сторони не погодили умов договору, відсоткової ставки спростовується наявним у матеріалах справи заявами про приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, підписаного власноручно відповідачем. Суд не приймає доводів відповідача про неналежність доказів, наданих позивачем разом з позовною заявою, через підсистему «Електронний суд» з огляду на таке. Відповідно до чч. 1-6 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Безпідставним є твердження відповідача про порушення норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не підписані позивачем. Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. У матеріалах справи є роздруківки заяв №200291012842 від 16.11.2020 року та № 1001953242101 від 21.08.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, [PERSON] , паспорта споживчого кредиту, виписки з кредитного рахунку та розрахунки заборгованості. Крім того, на виконання ухвали суду від 03 листопада 2025 року позивачем були надані оригінали витребуваних документів, які були оглянуті в судовому засіданні, порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено. Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 200291012842 від 16.11.2020 року у розмірі 20488,09 грн., з яких заборгованість за кредитом 12072,30 грн., заборгованість за процентами 8415,79 грн., та за кредитним договором № 1001953242101 від 21.08.2021 року у розмірі 8251,72 грн., з яких заборгованість за кредитом 8249,22 грн., заборгованість за процентами 2,5 грн.. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 7517,18 грн. за кредитним договором № 1001953242101 від 21.08.2021 року, то суд приходить до нступного висновку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредит), розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредит), надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цін Частині 5 Розділу II цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Проте, банк не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією публічної пропозиції AT «ПУМБ» був ознайомлений відповідач [PERSON] та погодився з нею, відтак відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У пункті 5 розділу заяви № 1001953242101 від 21.08.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 4,99%. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 499 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 11976 грн. Однак, у Заяві №1001953242101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.08.2021 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 5 Заяви № 1001953242101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.08.2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №496/3134/19. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У зв`язку з викладеним, відсутні підстави стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії на суму 7517,18 грн, а тому в цій часті позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1920,16 грн. (2422,40 х 28739,81 : 36256,99 грн.).

Outcome: partial