Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Олег Олексійович, до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог заначено, що 24 квітня 2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровської винесено ухвалу у справі № 201/1/24 (провадження № 1-кп/201/351/2025), якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою у кримінальному провадженні № 12023041030004297 від 29.10.2023 року. При цьому, під час слухання справи в суді відповідач ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" (ЄРДПОУ 19350062) відмовилося добровільно відшкодувати страхові виплати. Під час розгляду кримінального провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська потерпілою [PERSON] було подано позовну заяву, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до відповідачів [PERSON] та Приватного акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», ЄРДПОУ 19350062. В зв`язку із тим, що під час розгляду справи в суді обвинувачений [PERSON] відшкодував потерпілій Трубник моральну шкоду та сторони примірилися в суді, позовна заява [PERSON] була судом залишена без розгляду. В результаті вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого вона протягом тижня перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпра, а потім протягом двох місяців на лікуванні за місцем мешкання (амбулаторно), під наглядом лікарів. Згідно медичних документів та рекомендацій лікарів, протягом 2 місяців [PERSON] була позбавлена можливості пересуватися, самостійно рухатися, та згідно рекомендацій лікарів постійно знаходилася в лежачому стані та вимагала постійної допомоги близьких та спеціалістів. Під час лікування [PERSON] за власні кошти та кошти рідних була змушена придбати медикаменти та лікарські препарати на загальну суму шість тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 11 копійок, в підтвердження чого надані відповідні квитанції. Незважаючи на те, що витрати були значно більші, але підтвердити їх документально [PERSON] не має можливості тому, що інші квитанції або не зберіглися, або ліки придбалися без чеків. Всі фінансові тяготи стосовно подальшого лікування, пересування, харчування та витрати на інші потреби важко хворої людини, яка крім того постійно знаходилася в лежачому стані, лягли на потерпілу та її рідних. У зв`язку із тим, що [PERSON] постійно знаходилася в лежачому стані, для її доставки з лікарні до місця мешкання та для проведення обстежень за рекомендаціями лікарів, рідні [PERSON] змушені були наймати спеціальні транспортні засоби, щоб забезпечити транспортування хворої в лежачому стані, витрати на які склали 03.11.2023 року 1200 гривень, та 30.11.2023 року 2500 гривень. Під час лікування [PERSON] були проведені обстеження КТ кісток тазу, на проведення яких були витрачені власні кошти: 30.10.2023 року в сумі 1100 гривень, та 30.11.2023 року в сумі 1100 гривень. Крім цього, під час ДТП 28.10.2023 року, при [PERSON] знаходився власний комп`ютер (ноутбук) Asus x515j, який під час наїзду на [PERSON] був пошкоджений, та відновлення (ремонт) якого обійшовся потерпілій в суму 4250 гривень (що підтверджується квитанцією). Протягом часу з 28.10.2023 року по 03.11.2023 року [PERSON] постійно знаходилася на лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпро. Після виписки з лікарні, [PERSON] повинна була повернутися до місця мешкання ВПО, яке є гуртожитком, та в якому відсутні будь-які умови для проживання та догляду за лежачою хворою. В зв`язку з відсутністю за місцем мешкання ВПО [PERSON] умов для її проживання як лежачої хворої, чоловік потерпілої [PERSON] був змушений укласти договір з ФОП [PERSON] (установа яка здійснює догляд за хворими людьми) від 03.11.2023 року, яка надала послуги з розміщення та догляду [PERSON] в період її перебування в лежачому стані. За надані послуги родина [PERSON] оплатила ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 гривень (за два місяці перебування у закладі), що підтверджується договором № 57 від 03.11.2023 року та квитанціями на оплату послуг від 03.11.2023 року та від 03.12.2023 року. Таким чином, загальна сума спричинених позивачеві матеріальних збитків, які остання може підтвердити документально (квитанціями) складає 47 087,10 гривень. Враховуючи, що саме в результаті ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, що позбавили її можливості працювати, саме [PERSON] повинен відшкодувати потерпілій матеріальні збитки у вигляді неотриманої заробітної плати за договором за 2 місяці 2023 та 2 місяці 2024 року в сумі 112 000 гривень. Згідно матеріалів кримінального провадженні та полісу № 212766882 від 28.10.2023 року, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , на момент ДТП 28.10.2023 року, була застрахована в ПрАТ СК «Інтер-поліс». Після ДТП повідомлення про факт ДТП, про наявність потерпілої у ДПТ, про її стан здоров`я, та про внесення відомостей в ЕРДР про вчинення водієм кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, були [PERSON] надані до страхової компанії. Зі слів [PERSON] всі відомості для здійснення нарахування та виплати страхових виплат [PERSON] ним до страхової компанії надані. Згідно ст.ст. 24, 25 Закону №1961, потерпілому страховиком відшкодовується матеріальні збитки витрачені на лікування, а також відшкодовуються не отримані доходи, в зв`язку з втратою працездатності. Згідно Договору про надання послуг № 42с/17513 від 01.10.2023 року [PERSON] перебувала в цивільно-правових відносинах з Благодійним фондом «Слов`янське серце», згідно якого за надання послуг [PERSON] повинна була отримати винагороду в розмірі 112 000 гривень, які нею не були отримані (були втрачені) саме в результаті тривалого лікування після ДТП. Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», на свою користь матеріальну шкоду: -пов`язану з лікуванням в сумі 6937,11 гривень, -витрати на обстеження в лікувальному закладі (КТ) 2200 гривень, -витрати на транспортування спеціальним транспортом лежачої хворої під час лікування в сумі 3700 гривень, -витрати на утримання хворої особи в розмірі 30000 грн., -витрати на ремонт пошкодженого в ДТП комп`ютера в сумі 4250 гривень, -шкоду, пов`язану з недоотримання доходу в зв`язку з втратою працездатності в сумі 112 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень. Ухвалою суду від 02.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. У встановлений судом строк відповідач, Приватне акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Вважає, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28.10.2023 року за участю транспортного засобу «Тойота», державний номер [NUMBER] має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. Позивач не надає підтверджуючого документа щодо лікування внаслідок ДТП, а тільки чеки витрат, з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 року по справі № 740/4018/22 щодо правозастосування ст. 24 Закону № 1961-IV в частині відшкодування МТСБУ моральної шкоди. Таким чином, позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги в частині стягнення шкоди пов`язаної з лікування без наданням належних доказів, що підтверджують витрати на лікування. Щодо відшкодування шкоди пов`язаної з ремонтом ноутбуку, то вважає, що позивачем не надано доказів пошкодження саме внаслідок ДТП та не надано звіт, як це передбачено ст. 31 Закону № 1961-IV, отже дані вимоги також є безпідставними. Щодо стягнення шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, то відповідач вважає, що розрахунок повинен здійснюватися відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника , яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачем не враховано норми спеціального Закону № 1961-IV та належним чином не розраховано розмір середньоденної заробітної плати за мінусом отриманої допомоги по лікарняним листкам. У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, а тому заявлені позовні вимоги в частині вимог шкоди завданої внаслідок тимчасової втрати працездатності пораховані без відрахувань передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що суперечить нормам ст. 25 Закону № 1961-IV. 12 листопада 2025 року було надано відповідь на відзив, в якому сторона позивача вважає доводи відповідача такими, що не заслоговують на увагу, просять задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення щодо суті позовних вимог не надав. Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи по суті призначено на 06 січня 2026 року. Сторони в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від третьої особи жодних клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно ухвали суду від 24 квітня 2025 року у справі №201/1/24 визначено, що 28.10.2023 року, близько 18.15 год., водій [PERSON] , керував автомобілем «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на праві власності, в Соборному районі міста Дніпра, поблизу перехрестя просп. Гагаріна та вул. Ніла Армстронга у місті Дніпро. Під час руху [PERSON] , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, виїхав на регульоване перехрестя вул. Ніла Армстронга та пр. Гагаріна в Соборному районі міста Дніпра, та в подальшому, рухаючись без зупинки, здійснюючи маневр повороту ліворуч, виїхав на проїзну частину дороги по пр. Гагаріна та не надав дорогу пішоходу [PERSON] , яка рухалась по регульованому пішохідному переходу по просп. Гагаріна зліва направо, за напрямком руху автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер [NUMBER] , на червоний, забороняючий рух пішоходам сигнал світлофора, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Вказані дії [PERSON] кваліфіковано судом за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубця у зовнішнього кута правої надбрівної дуги, що є наслідком загоєння поверхневої забійної рани або глибокого садна, тупої травми тазу з переломами лівої лонної та сідничної кісток з задовільним стоянням уламків. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою у кримінальному провадженні № 12023041030004297 від 29.10.2023 року, кримінальне провадження було закрито. Під час розгляду кримінального провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська потерпілою [PERSON] було подано позовну заяву, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до відповідачів [PERSON] та Приватного акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», ЄРДПОУ 19350062. В зв`язку із тим, що під час розгляду справи в суді обвинувачений [PERSON] відшкодував потерпілій Трубник моральну шкоду, та сторони примірилися в суді, позовна заява [PERSON] була судом залишена без розгляду. В результаті вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого вона протягом тижня перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпра, а потім протягом двох місяців на лікуванні за місцем мешкання (амбулаторно), під наглядом лікарів. Згідно медичних документів та рекомендацій лікарів, протягом 2 місяців [PERSON] була позбавлена можливості пересуватися, самостійно рухатися, та згідно рекомендацій лікарів постійно знаходилася в лежачому стані та вимагала постійної допомоги близьких та спеціалістів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведених підстав, суд приймає до уваги зазначені вище факти, встановлені ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24.04.2024 у справі №201/1/24. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, далі ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Використання транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон України № 85/96-ВР)). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України №85/96). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-IV). У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону України №1961-IV). Відповідно до статті 3 Закону України №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV). Відповідно до статті 22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 ЗаконуУкраїни № 1961-IV). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial