Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , який є особою інвалідністю II групи загального захворювання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 05.08.2025 року на строк інвалідності. Позовну заяву мотивує тим, що з 30.09.1989 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бучацького районного суду від 16.02.2022. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою. Зазначає, що після припинення шлюбних відносин відповідач не бере участі в утриманні їх спільного повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю, не здійснює за ним догляду, не дає грошей на придбання для нього продуктів харчування, одягу, інших предметів необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їхнього сина, покращення його умов життя. Їх спільний син є непрацездатним за станом здоров`я, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання. Посилається на те, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, та отримує пенсію по інвалідності. Матеріальне становище [PERSON] , який отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2361 грн. та матеріальне становище його матері [PERSON] , яка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 5155,51 грн., не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на поїздки в медичні заклади, стаціонарне лікування, побутові потреби. Позивач зазначає, що відповідач є військовослужбовцем та перебуває в одній з військових частин Збройних Сил України, тому, вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі частини усіх видів доходу, оскільки має стабільний дохід, інших утриманців не має. Крім того, зазначає, що вживала заходи щодо одержання аліментів від відповідача, зокрема, була здійснена переписка в телефоні з відповідачем, де вона зверталась до відповідача, щоб він надав в добровільному порядку кошти на утримання сина, тому просить стягувати аліменти з 05.08.2025. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам. Позивач та її представник у судовому засіданні просили позов задоволити з підстав наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1989 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16.02.2022, що підтверджується копією рішення від 16.02.2022 року у справі № 595/88/22. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як зазначає позивачка, на даний час син проживає разом із нею, на підтвердження чого додає копію витягу з реєстру територіальної громади №2025/011313909 від 11.08.2025, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та копію витягу з реєстру територіальної громади №2025/012083317 від 22.08.2025, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, як вбачається із довідки №488 від 16.10.2025, наданої Трибухівською сільською радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 160/25/1657/В, дата прийняття рішення 05.08.2025, номер рішення 160/25/1657/Р, [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності з 10.07.2025 по 01.08.2027. Із посвідчення серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, [PERSON] , [INFO] , призначено державну соціальну допомогу з 10.07.2025 по 31.07.2027 у сумі 2361 грн. Згідно довідки №2528 від 02.09.2024, наданої КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , лікувався стаціонарно в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, з приводу діагнозу: Параноїдна шизофренія, отримує амбулаторне лікування рисперидон. До матеріалів справи позивач також долучає виписку із медичної карти амбулаторного хворого, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2040/24, № 2769/142, №7441/400, а також епікриз виписний медичної карти стаціонарного хворого №645146, наданий КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова». Крім того, стороною позивача долучено копії фіскальних чеків, якими підтверджено необхідність у витратах на лікарські засоби. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (статті 5 ЦПК України). Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За загальним правилом, встановленим статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). У рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі №1-1/2014, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти» вказав, що воно ґрунтується на положеннях частиною третьою статті 75 СК України, який відносить до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність статусу особи з інвалідністю. Особою з інвалідністю визнається повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя (стаття 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що повнолітній син сторін [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, проживає з матір`ю, відповідач не бажає брати участь в додаткових витратах на утримання сина, є особою працездатного віку, а тому на думку суду має можливість надавати грошову допомогу сину, оскільки він потребує такої допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] в розмірі по 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на час інвалідності. Відповідач будь-яких доводів для заперечення позовних вимог не навів, доказів, які б підтверджували його неспроможність у наданні матеріальної допомоги повнолітньому непрацездатному сину з інвалідністю, не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. На підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача позивачем надано копії листування у месенджерах. Разом із тим, у цих листуваннях не міститься інформації щодо розміру аліментів (частка від доходів або тверда грошова сума), порядку їх сплати (перерахування на картку, інший переказ). Тому, суд вважає, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів для одержання аліментів, проте не могла їх отримати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати, тому суд відмовляє у вимозі про стягнення аліментів за минулий період, починаючи з 05 серпня 2025 року, та стягує аліменти з відповідача від дня пред`явлення позову 06.11.2025. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial