Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.02.2021 між Акціонерним товариством «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») та відповідачем укладено кредитний договір №200323850, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито рахунок та надано кредит у сумі 31176,50 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, у тому числі і за укладеним між АТ «Банк Форвард» та відповідачем кредитним договором №200323850 від 04.02.2021. Станом на дату відступлення вимоги, заборгованість відповідача становить 27690,86 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 23918,87 грн. та заборгованості по відсоткам - 3771,99 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. та судовий збір. 30.06.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 04.02.2021 між АТ «Банк Форвард» та відповідачем укладено кредитний договір №200323850, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 31176,50 грн., строком на 730 дня з 05.02.2021 по 08.02.2023, зі сплатою процентів на строкову частину основного боргу у розмірі 40% річних. Також умовами зазначеного договору встановлено, що плата за пропущення платежів: першого пропуску - 0 грн., другого (підряд) пропуску - 350 грн., третього (підряд) пропуску - 400 грн., четвертого (підряд) та кожного наступного (підряд) - 400 грн. Згідно з виписками по банківському рахунку за період з 29.10.2013 по 10.06.2023 та за період з 11.06.2023 по 24.07.2024 відповідач частково повертав кредитні кошти. 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № GL1N426202/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит - капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №200323850 від 04.02.2021. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № GL1N426202/1 від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Кредит - капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №200323850 від 04.02.2021 у розмірі 27690,86 грн., з яких заборгованість по кредиту - 23918,87 грн., залишок по процентам - 3771,99 грн. Згідно з розрахунком заборгованості відповідач має заборгованість у розмірі 27690,86 грн., з яких заборгованість по кредиту - 23918,87 грн., залишок по процентам - 3771,99 грн. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено, що 04.02.2021 між АТ «Банк Форвард» та відповідачем укладено кредитний договір № 200323850, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 31176, 50 грн., строком на 730 дня з 05.02.2021 по 08.02.2023, зі сплатою процентів на строкову частину основного боргу у розмірі 40% річних. Як вбачається із матеріалів справи, АТ «Банк Форвард» надало відповідачу кредит та виконало свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі, однак відповідачем борг за кредитним договором не повернуто. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, будь-яких інших розрахунків, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, скаржником не надано. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №200323850 від 04.02.2021, заборгованість в сумі 27690,86 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 23918,87 грн. та заборгованості по відсоткам - 3771,99 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 9422, 40 грн. (7000 грн. + 2422,40 грн. = 9422, 40 грн.).

Outcome: approved