Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 232 200,00грн.. В обґрунтування позову зазначає, що під час проведення службового розслідування встановлено, що 10 червня 2025 року о 09.30год під час перевірки наявності особового складу в визначеному пункті тимчасової дислокації підрозділу, поза району виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Харківського району Харківської області, командиром розвідувального взводу 5 штурмового батальйону молодшим лейтинантом [PERSON] було виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за контрактом розвідника 2 розвідульного відділення розвідувального взводу 5 штурмового батальйону рекрута [PERSON] , який цього ж дня, приблизно о 08:30, самовільно, в умовах воєнного стану, залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації розвідувального взводу [NUMBER] штурмового батальйону. У процесі проведення службового розслідування солдат [PERSON] до місця служби та розташування свого підрозділу не з`явився. Неправомірними діями солдата [PERSON] є відсутнійсть на військовій службі без поважних причин, з 10.06.2025 по день звернення до суду. Вказані неправомірні дії солдата [PERSON] призвели до ухилення від подальшого проходження ним військової служби в умовах воєнного стану. Таким чином, встановлено невиконання [PERSON] умов контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу, укладеного між ним та Міністерством оборони України, що призводить до виникнення у військовослужбовця зобов`язання щодо відшкодування в повному обсязі виплаченої йому одноразової грошової допомоги в розмірі 232 200, 00грн, відповідно до п.18 розділу "б" вищезазначеного контракту та п.п.20-21 Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 №153. 25.09.2025 дана позовна заява надійшла в провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області суду Київської області Рижко Г.О. від 06.10.2025 дану справу передано за підсудністю на розгляд до Таращанського районного суду Київської області суду Київської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. ст. 31 ЦПК України. 04.11.2025 року дана позовна заява надійшла в провадження Таращанського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 справу передано для розгляду судді Разгуляєвій О.В. Ухвалою судді Таращанського районного суду від 10.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Щодо підсудності справи Таращанському районному суду Київської області, зазначено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 відмовлено у відкритті провадження за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення коштів з тих підстав, що у даних відносинах відповідач не реалізує владних управлінських функцій, а тому спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на припис ч.5 ст. 170 КАС, який перешкоджає повторному зверненню із позовом до адміністративного суду, справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства. Такий висновок зробив ВС в постанові № 183/2762/19. Враховуючи викладене, дана справа підсудна Таращанському районному суду Київської області. Представник позивача в судові засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах позову наполягає у повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судові асідання 04.12.2025 та 06.01.2026 не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов до суду не надходив. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке. 09.04.2025 між [PERSON] та Міністерством оборони України укладений контракт про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строк дії контракту 1 рік , з 09.04.2025 по 09.04.2026 (а.с.41-46). Згідно витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 09.04.2025 №106 рекрута [PERSON] , зарахованого наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 09.04.2025 №102-РС для проходження військової служби за контрактом стороком на 1 рік, призначеного на посаду розвідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу [NUMBER] штурмового батальйону, зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, з 09.04.2025 приступив до прийму справ та посади (а.с.22). Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 10.06.2025 №2036, на підставі рапорта командира [NUMBER] штурмового батальйону майора [PERSON] від 10.06.2025, призначено провести службове розслідування стосовно рекрута [PERSON] , який 10 червня 2025 року самовільно залишив місце служби.(а.с.13,14). Наказом командира ВЧ [NUMBER] від 10.06.2025 №171, рекрута [PERSON] , розвідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу [NUMBER] штурмового батальйону, знято з усіх видів звбезпечення з 10 червня 2025 року та призупинено виплату грошового забезпечення з 10 червня 2025року (а.с.23). Згідно акту службового розялідування від 24.06.2025 та витягу із наказу командира Військової частини [NUMBER] від 24.06.2025 №2843, під час службового розслідування встановлено, що 10 червня 2025 року о 09.30год під час перевірки наявності особового складу у визначеному пункті тимчасової дислокації підрозділу, поза району виконання бойових завдань поблизу населеногопункту Харківського району Харківської області, командиром розвідувального взводу 5 штурмового батальйону молодшим лейтинантом [PERSON] було виявлено відсутність військовослужбовця військової служби за контрактом розвідника 2 розвідульного відділення розвідувального взводу 5 штурмового батальйону рекрута [PERSON] , який цього ж дня , приблизно о 08:30, самовільно, в умовах воєнного стану, залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації розвідувального взводу [NUMBER] штурмового батальйону. До теперішнього часу місцезнаходження невідомо. Неправомірні дії солдата [PERSON] призвели до ухилення від подальшого проходження ним військової служби в умовах воєнного стану. Встановлено невиконання [PERSON] умов контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національної гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу, укладеного між ним та Міністерством оборони України, що призводить до виникнення у військовослужбовця зобов`язання щодо відшкодування в повному обсязі виплаченої йому одноразової грошової допомоги в розмірі 232 200, 00грн, відповідно до п.18 розділу "б" вищезазначеного контракту та п.п.20-21 Порядку реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 №153. (а.с. 47-62, 63-66). Довідкою-розрахунком, виданою начальником фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] , підтверджується те, що відповідачу було нараховано та виплачено одноразова грошова допомога, в розмірі 232 200, 00грн. (а.с.25). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 № 548-ХІV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі також Статут) вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Згідно з п. 1 ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Статтями 26, 27 Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. Частинами 1-2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до п.15 Постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами: перша частина - 200000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений; друга частина - 300000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини; третя частина - 500000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку. Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міноборони, розмір одноразової грошової допомоги після укладення контракту може бути збільшений. У такому випадку конкретний розмір одноразової грошової допомоги після укладення контракту та порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони. Контрактом від 09.04.2025 укладеного [PERSON] та Міністерством Оборони України , у п. 18 "б" передбаченого, що виплата одноразової грошової допомоги після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадовою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом ЗСУ - у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами (200000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений; 300000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини; 500000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту. У разі порушення умов, визначених контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом (п.24 контракту). Відповідно до п.21 Постанови КМУ від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", у разі систематичного невиконання військовослужбовцем умов контракту він відшкодовує в повному обсязі виплачену йому одноразову грошову допомогу, неотримана частина/частини такої допомоги не виплачується/не виплачуються. Систематичним невиконанням військовослужбовцем умов контракту вважається неналежне виконання ним або відмова від виконання взятих ним на себе під час укладення контракту обов`язків, коли він притягувався до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міноборони, Національній гвардії або Держприкордонслужбі і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився. Отже, у зв`язку з самовільним залишенням місця несення служби, систематичним невиконання військовослужбовцем [PERSON] умов контракту він відшкодовує в повному обсязі виплачену йому одноразову грошову допомогу. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику. Водночас, судом встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, отримав одноразову грошову допомогу, в розмірі 232 200, 00грн., що підтверджується довідкою - розрахунком (а.с.25). З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів. Відповідач доводи позивача належними доказами не спростував, розрахунок шкоди не оспорює, будь-які пояснення або заперечення не надав. За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved