Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» (далі по тексту ДУ «ІПЕП НАМН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор ДУ «ІПЕП НАМН» [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу ДУ «ІПЕП НАМН» від 31.07.2025 № 160-к «Про врегулювання конфлікту інтересів шляхом звільнення з посади»; поновлення на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки за сумісництвом), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.08.2025 до моменту ухвалення рішення у справі; стягнення з ДУ «ІПЕП НАМН» у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи у розмірі 100 000,00 грн. та понесених судових витрат у справі по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Рух справи. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2025 у справі № 953/8959/25, позов [PERSON] до Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» від 31.07.2025 № 160-к «Про врегулювання конфлікту інтересів шляхом звільнення з посади». Поновлено [PERSON] на роботі на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки за сумісництвом) Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» з 01.08.2025. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2025 по 10.12.2025 у розмірі 16 943 грн. 67 коп. (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок три гривні 67 копійок), з утриманням обов`язкових податків та зборів у порядку, встановленому Податковим кодексом України, у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. 00 коп. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] , - відмовлено. Стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) також стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь держави судовий збір в сумі 1380 грн. 64 коп. (одна тисяча триста вісімдесят гривень 64 копійки). 12.12.2025 представник позивача звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою, якою просить ухвалити додаткове рішення у справі № 953/8959/25, яким стягнути з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень 00 копійок). Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні представник позивача заяву підтримав у повному обсзязі, просив задовольнити Представники відповідача заперечували проти задоволення заяви. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2025 позов [PERSON] до Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано наказ Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» від 31.07.2025 № 160-к «Про врегулювання конфлікту інтересів шляхом звільнення з посади». Поновлено [PERSON] на роботі на посаді провідного юрисконсульта (0,5 ставки за сумісництвом) Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» з 01.08.2025. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2025 по 10.12.2025 у розмірі 16 943 грн. 67 коп. (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок три гривні 67 копійок), з утриманням обов`язкових податків та зборів у порядку, встановленому Податковим кодексом України, у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. 00 коп. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] , - відмовлено. Стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) також стягнуто з Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В. Я. Данилевського Національної академії медичних наук України» на користь держави судовий збір в сумі 1380 грн. 64 коп. (одна тисяча триста вісімдесят гривень 64 копійки). При ухваленні зазначеного рішення судом не вирішено питання розподілу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно ст.ст. 15, 60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження витрат у суді позивач надав разом з позовною заявою: копію договору про надання правничої допомоги № 2025/08/03 від 19.08.2025; копію рахунку № 57 від 20.08.2025; копію платіжної інструкції № 2.270754923.1 від 20.08.2025 про сплату 30 000 грн. за надання правничої допомоги за договором № 2025/08/03 від 19.08.2025. У порядку, передбаченому договором про надання правничої допомоги № 2025/08/03 від 19.08.2025, стороною позивача складено детальний акт про надані послуги № 120 від 11.12.2025. Відповідно до цього, акту загальна вартість послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції складає 60 000,00 грн. Претензій та зауважень до наданих послуг Клієнт не заявив. Крім того, надано копію платіжної інструкції № @2PL142446 від 05.09.2025 про сплату 15 000,00 грн. за надання правничої допомоги за договором № 2025/08/03 від 19.08.2025; копію платіжної інструкції № @2PL.2.442771847 від 11.12.2025 про сплату 15 000,00 грн. за надання правничої допомоги за договором № 2025/08/03 від 19.08.2025. За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: (1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); (2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); (3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: (1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; (2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; (3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; (4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у яких зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Разом з тим, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до яких, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підставі викладеного вище, враховуючи складність справи, фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, в яких брав участь представник позивача, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. Матеріали справи зазначених висновків суду не спростовують.

Outcome: partial