Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

03 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики в розмірі 36 300 грн. Ухвалою від 12 червня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав 12.06.2025, яка була направлена до його електронного кабінету. Відповідач[PERSON] цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі не отримав, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомив суд про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 06 102 605 50546, копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручено, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично він є повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції. Також, цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі було направлено відповідачу 01.07.2025 у його електронний кабінет та на електронну адресу, відзив на позов він не подавав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 липня 2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79151213,підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 78256, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 29 договору позики. Сума позики 15000 грн. 00 коп., строк позики 30 днів до 09.08.2024, фіксована процентна ставка 0,98% в день, яка діє протягом строку договору, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2463,47%, орієнтовна загальна вартість позики 19 410,00 грн, що підтверджується паспортом споживчого кредиту. До договору додано додаток №1 таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №14/06/21 (та ще ряд додаткових угод №2 від 28 липня 2021 року, №7 від 13.06.2022 та №44 від 26 листопада 2024 року), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Проте, надана суду копія вказаного договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не містить всіх його сторінок, що унеможливлює ознайомлення судом з усіма істотними умовами вказаного договору. Строк на який він був укладений до 14.06.2022 (п.9.1 договору). Згідно додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, п.9.1. договору викладено в наступній редакції: « 9.1. Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». Згідно додаткової угоди №44 від 26.11.2024 року до договору факторингу №14/06/21, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до боржників згідно реєстру боржників №37 та №38 від 26.11.2024, на підтвердження чого позивач надав акт прийому - передачі реєстру боржників №38 від 26.11.2024. Відповідно до Реєстру боржників №38 від 26.11.2024 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26 700 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу - 15000 грн, суми заборгованості за відсотками 4 410 грн, суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою 7 290 грн (а.с.21). Розрахунок вказаної заборгованості за договором позики №79151213 від 11 липня 2024 виконаний позивачем та завірений його печаткою. Також, згідно матеріалів справи, 25.07.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №2377244,який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 278522, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.29 договору позики. Сума позики 3000 грн 00 коп., строк позики 20 днів до 14.08.2024, фіксована процентна ставка 1% в день, яка діє протягом строку договору, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 5% за день, пеня 5% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2686,49%, орієнтовна загальна вартість позики 3600 грн. До договору додано додаток №1 таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №14/06/21 (та ще ряд додаткових угод №2 від 28 липня 2021 року, №7 від 13.06.2022 та №44 від 26 листопада 2024 року), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Проте, надана суду копія вказаного договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не містить всіх його сторінок, що унеможливлює ознайомлення судом з усіма істотними умовами вказаного договору. Строк на який він був укладений до 14.06.2022 (п.9.1 договору). Згідно додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, п.9.1. договору викладено в наступній редакції: « 9.1. Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». Згідно додаткової угоди №44 від 26.11.2024 року до договору факторингу №14/06/21, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до боржників згідно реєстру боржників №37 та №38 від 26.11.2024, на підтвердження чого позивач надав акт прийому - передачі реєстру боржників №37 від 26.11.2024. Відповідно до Реєстру боржників №37 від 26.11.2024 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9600 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу - 3000 грн, сумою заборгованості за відсотками 600 грн, суми заборгованості за пенею 6000 грн (а.с.28). Розрахунок вказаної заборгованості за договором позики №2377244 від 25 липня 2024 року виконаний позивачем та завірений його печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Звертаючись з вимогами про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАБП» на підтвердження існуючих кредитних правовідносини та заборгованості за договорами позики надало суду копії документів копії договорів позики, власні розрахунки заборгованості, копію договору факторингу не в повному обсязі, ряд додаткових угод до нього, витяги з реєстру боржників, інші документи фінансових установ. Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. В постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 вказано, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Як зазначалося вище, ТОВ «ФК «ЄАБП» на підтвердження позовних вимог було надано власні розрахунки заборгованості, завірені представником товариства, в якому зазначено заборгованість позичальника [PERSON] перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на момент переходу права вимоги до нового кредитора за договором позики №79151213 від 11.07.2024 в сумі 26 700 грн та за договором позики №2377244 від 25.07.2024 в сумі 9600 грн. Будь яких інших належних доказів на доведення обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, позивачем надані не були. Між тим, зазначений власний розрахунок позивача не є в розумінні положень 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» документом первинного бухгалтерського обліку, який безспірно доводить факт існування заборгованості у визначеному кредитором розмірі. Вказаний розрахунок заборгованості в даному випадку необхідно розцінювати як внутрішній документ товариства, який не містить беззаперечних відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов спірного кредитного договору. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19). Посилаючись в позовній заяві на факт виникнення заборгованості ще до укладання додаткової угоди до договору факторингу, позивач одночасно не надав належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості саме перед первісним позикодавцем за вказаними договорами позики. При цьому матеріали справи не містять жодної інформації про час виникнення такої заборгованості, її розміру за період, який передував укладанню договору факторингу, а також доказів на підтвердження зарахування взятих коштів згідно двох договорів позики на рахунок відповідача. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем коштами, взятими у позику (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Отже, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у позику. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Разом з цим, відсутність зазначених доказів унеможливлює встановлення вищевказаних фактів, доведення яких є обов`язком позивача. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Додані до позовної заяви копії договорів позики, копії факторингових договорів та додаткових угод до них, роздруківки розрахунків заборгованості за договорами, виконані позивачем, не свідчать про отримання відповідачем коштів за договорами позики. Крім того, посилання на роздруківки розрахунків заборгованості за зазначеними договорами як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи позивача та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, відомості про рух коштів та нарахування процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування коштів за договорами позики з метою доведення виконання умов вищезазначених договорів, а також фактичного користування відповідачем вказаними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника), підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за основною сумою заборгованості (тілом кредиту), відсотками, пенею відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає. Оскільки вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволенню не підлягають, тому судові витрати покладаються на позивача і відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed