Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

14 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із зазначеним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02 серпня 2014 року. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося, тому позивачка та відповідач на даний час однією сім`єю не проживають. Їхні спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від сім`ї. Ще проживаючи однією сім`єю будь-які кошти на утримання дітей у відповідача її приходилося просити, оскільки позивачка не працює, тому доходів у виді заробітної плати не має, однак утримує господарство: обробляє присадибну ділянку, на якій вирощує городину, доглядає сільськогосподарських тварин. Доходи від утримання господарства повністю витрачає на дітей, але цих коштів не достатньо для забезпечення належного життєвого рівня дітей. [PERSON] коштів на утримання спільних дітей не надає, внаслідок чого весь обсяг обов`язків по їх утриманню несе позивачка самостійно. Оскільки позивачка несе весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням спільних з відповідачем малолітніх дітей, котрі проживають з нею, то перебуває в скрутному матеріальному становищі, а також у нерівних з [PERSON] умовах щодо обов`язку утримувати дітей. Відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на однаковому рівні з нею інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки отримує пенсійні виплати. Вважає, що [PERSON] від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей ухиляється, маючи щомісячний дохід у виді пенсійних виплат. Позивачці відомо, що відповідач не має на утриманні інших осіб, окрім малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тоді як на її утриманні ще перебуває двоє дітей від першого шлюбу. Вважає, що наявне порушення її прав та прав малолітніх дітей на належне їх утримання з боку батька, яке підлягає судовому захисту. Оскільки позивачка не в змозі самостійно забезпечити малолітнім дітям належний рівень життя, який необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, то це є підставою звернення з цим позовом до суду, виходячи з положень СК України про рівність батьків рівні у своїх правах та обов`язках щодо дітей. Вважає, що аліменти, які стягуватимуться з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей, слід визначити у частці від доходу відповідача, який отримує пенсійні виплати щомісяця, при цьому не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, що гарантуватиме отримання дітьми надійного і стабільного утримання з боку батька, яке є необхідним для їх життєдіяльності та збереження рівня життя, який діти мали, коли утримувалися нами обома. До того ж, визначення аліментів у розмірі, не меншому, а в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, позбавить їх від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів. З огляду на вищевикладене, позивачка просить: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, та до досягнення дітьми повноліття; Стягнути з відповідача її користь судові витрати, понесені нею по сплаті витрат на правничу допомогу в сумі 1500 гривень. Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.28). Сторони повідомленні належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Разом з позовною заявою, позивачкою подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, в якому вона просить здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24) та заяву про заочний розгляд справи, в якій вона просить у випадку виникнення умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, здійснювати заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.25). Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Заяви та клопотань до суду не подав. Поштова кореспонденція, яка надсилалась судом за зареєстрованим місце проживання відповідача, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.57). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення поштової кореспонденції у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання поштової кореспонденції. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи із такого. Згідно з копією свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 02 серпня 2014 року, який зареєстрували у виконавчим комітетом Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис №04(а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , народилася [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про народження, [PERSON] , народилася [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.13). Відповідно до копії довідки №171 від 13 листопада 2025 року, на повному утриманні [PERSON] знаходяться її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та проживають разом з нею (а.с.16). Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, статей 180-183, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, за наслідками судового розгляду суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки, на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, та до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини та сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду з позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Із матеріалів справи вбачається, що позивачці правова допомога надавалась адвокатом Славінською Наталією Леонтіївною, що підтверджується договором №12/12-1/25 про надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі від 12 листопада 2025 року. Відповідно до акту №12/12-1/25 приймання-передачі наданих послуг по Договору №12/12-1/25 від 14 листопада 2025 року, розрахунку витрат на правничу допомогу та копії квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12 листопада 2025 року, позивачці надано юридичні послуги, за що позивачкою сплачено адвокату суму гонорару в розмірі 1500 грн за надані послуги. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому представник позивачки не приймав участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу. Суд вважає, що зазначена сума витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн є співмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць

Outcome: approved