Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 87975 грн. 35 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що 25.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/69/07-А, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних за користування кредитом на строк з 25.05.2007 року по 24.05.2012 року. 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого банк відступив свої права на вимогу кредитної заборгованості ПАТ «Дельта Банк», по боржниках, зокрема і по кредитному договору № 06/69/07-А.. Рішенням Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року позов ПАТ «Дельта-Банк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" 280468 грн. 32 коп. заборгованості за кредитним договором №06/69/07-А від 25.05.2007 року та 420 грн. судових витрат на розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачки. Відповідно до договору №1405/К купівлі-продажу майнових прав, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», посвідченого 17 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 948, ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» є дійсним кредитором за кредитним договором №06/69/07-А від 25 травня 2007 року. Ухвалою Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2019 року замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконанні рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області № 3381370/15-ц позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантії» було вирішено змінити найменування на ТОВ «Він Фінанс». На сьогоднішній день відповідачем рішення Суду не виконано, заборгованість складає 280468 грн. 32 коп., що підтверджується Довідкою про наявність непогашеної заборгованості, а тому позивач має право відповідно до ст. 625 ЦК України нарахувати та стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не подав. За заявою позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. 25.05.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/69/07-А, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних за користування кредитом на строк з 25.05.2007 року по 24.05.2012 року. 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відступило право вимоги за кредитним договором № 06/69/07-А ПАТ "Дельта Банк". Рішенням Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року позов ПАТ «Дельта-Банк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" 280468 грн. 32 коп. заборгованість за кредитним договором №06/69/07-А від 25.05.2007 року та 420 грн. судових витрат на розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачки. Рішення набрало законної сили. Відповідно до договору №1405/К купівлі-продажу майнових прав від 17 травня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», останнє набуло право вимоги за кредитним договором №06/69/07-А від 25 травня 2007 року. Ухвалою Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2019 року замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконанні рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області № 3381370/15-ц позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвала набрала законної сили. 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантії» було вирішено змінити найменування на ТОВ «Він Фінанс». Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу від 21 грудня 2015 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дня подачі даного позову. Як встановлено судом, станом на момент розгляду справи стягувачем у виконанні рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області № 3381370/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є позивач ТОВ «Він Фінанс». За таких даних позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних збитків та 3-х відсотків річних за три роки, а саме за період з 25 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у визначеному в позовній заяві розмірі, а саме 25635,14 грн. 3 % річних та 62340,21 грн. інфляційних збитків. Позивачем розрахунок відсотків та інфляційних збитків проведено за відповідними формулами (* 3%*30 днів щомісячного прострочення / 365 днів (річних) та Формула розрахунку інфляційних втрат ІІС=(ІІ1:100)х(ІІ2:100)х(ІІ3:100)х….(ІІZ:100). Крім того судом враховано, що відповідно до даних Єдиного реєстру виконавчих проваджень станом на 08 січня 2026 року існує виконавче провадження № 58056492, в якому позивач є стягувачем, а відповідач боржником та стан виконавчого провадження примусове виконання, тобто позивач не втратив права примусового виконання судового рішення та має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних встановлених ст. 625 ЦК України. З урахуванням всього вищевикладеного позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved