Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вірютіна О.В. звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги опалення та гарячу воду в розмірі 147351,26 гривні за період з 01.10.2013 по 31.05.2021, 3% річних 2833,0 гривень, інфляційні витрати 7343,16 гривень та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 в розмірі 147351,26 гривень. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язань позивачем було нараховано 3% річних у сумі 2833,0 гривень та інфляційні витрати у сумі 7373,16 гривень. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 задоволено позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за наданні послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 у розмірі 147 351 (сто сорок сім тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 26 коп., 3% річних 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 00 коп., інфляційні витрати 7343 (сім тисяч триста сорок три) грн. 16 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2362 (дві тисячі триста шістдесят дві) гривні, в рівних частках, тобто по 472 (чотириста сімдесят дві) гривні 40 копійок з кожного. 24 червня 2025 року електронним шляхом до суду надійшла вказана заява представника відповідачки [PERSON] адвоката Корольчука Ю.Ю., у якій прохає суд: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 у справі № 953/13486/21, переглянути заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 15.09.2021 у справі № 953/13486/21, скасувати заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 15.09.2021 у справі № 953/13486/21. В обгрунтування заяви представник відповідачки [PERSON] адвокат Корольчук Ю.Ю. посилається на те, що відповідачі у справі не були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. По суті заявлених позивачем позовних вимог вказує, що позивач не надав доказів укладення договору між позивачем та відповідачами, не довів факту, обсягу та способу надання послуг. Також позивачем при проведенні нарахувань не було враховано пільгу, яку має відповідачка. Також заявлено про застосування строків позовної давності. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.07.2025 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 по цивільній справі № 953/13486/21 скасовано та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.10.2025 електронним шляхом до суду надійшла заява представника відповідачи [PERSON] адвоката Корольчука Ю.Ю. про застосування строку позовної давності. 02.12.2025 електронним шляхом до суду надійшло клопотання представника відповідачи [PERSON] адвоката Корольчука Ю.Ю. про поворот виконання рішення та долучення доказів. Щодо повороту виконання рішення представник відповідачки вказує, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2025 на підставі виконавчого листа № 953/13486/21 (виданого 12.09.2024 Київським районним судом м. Харкова на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 у справі № 953/13486/21) було відкрите виконавче провадження № 77803759 (далі, відповідно, - виконавчий лист та заочне рішення). Загальна сума, яка мала бути стягнена на підставі виконавчого листа (виданого на виконання заочного рішення) складала (без суми судового збору): 147351,26 + 2833,00 + 7343,16 = 157527,42 (грн.) Постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.08.2025 на підставі вказаного виконавчого листа було закінчене виконавче провадження № 77803759. У постанові про закінчення виконавчого провадження від 25.08.2025 приватний виконавець зазначив: «Ухвалою №953/13486/21 від 23.07.2025 Київського районного суду м. Харкова, рішення котре підлягало виконанню - скасовано. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 134997.09 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 2049.26 гривня (UAH).». Таким чином приватним виконавцем було стягнено (без суми судового збору): 157527,42 134997,09 = 22530,33 (грн.) Далі, після винесення судом Ухвали про скасування заочного судового рішення від 23.07.2025 [PERSON] були отримані: платіжні інструкції (копії) приватного виконавця Хаблова В.М., згідно яких під час виконавчого провадження № 77803759 були перераховані на користь КП «Харківські теплові мережі» грошові суми: 472,40 грн. - № 4542 від 19.04.2025 (боржник [PERSON] , судовий збір) 1872,64 грн. - № 4545 від 19.04.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати) 4900,00 грн. - № 5053 від 28.04.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати) 4900,00 грн. - № 5746 від 08.05.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати) 4900,00 грн. - № 6222 від 23.05.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання) 1960,00 грн. - № 8889 від 07.07.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання) 1960,00 грн. - № 11963 від 23.08.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання) Всього на суму: 20492,64 грн. (без суми судового збору ). Загальна сума: 20965,04 грн. 02.12.2025 електронним шляхом до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вірютіної О.В. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.12.2025 задоволено заяву представника позивача, позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в частині пред`явлених позовних вимог до [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача у судове засідання, призначене на 26.12.2025, не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява представника позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вірютіної О.В. з проханням розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо застосування строку позовної давності, просить врахувати п.12. перехідних положень Цивільного кодексу України. Інформаційно повідомляє, що розрахунок заборгованості за період з 04.2017 по 05.2021 складає 108384,74 грн. Розрахунок містить в собі суми, які надійшли від Виконавця на особовий рахунок Відповідачів. У судове засідання, призначене на 26.12.2025, відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. У поданому до суду 02.12.2025 клопотанні представник відповідачки [PERSON] адвокат Корольчук Ю.Ю. проти розгляду справи без участі представника позивача, інших відповідачів та їх представників не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши подані письмові заяви по суті справи, дослідивши документи, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме даними, які містяться в довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.06.2021, за адресою: [ADDRESS] , станом на 11.06.2021 були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а з 24.11.2018 [PERSON] , [INFO] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. Відповідачі є споживачами послуг, що надає КП «Харківські теплові мережі», з опалення та підігріву води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] заборгованість за опалення та підігрів води за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 становить 147351,26 гривень. Згідно з даними відомості, нарахування за послугу з опалення розраховувалося з опалювальної площі 89,4, а нарахування за послугу з підігріву воли, виходячи з кількості осіб 5. Також вбачається, що у період з 01.10.2013 по 31.12.2013 включно за особовим рахунком № [NUMBER] відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , була врахована пільга. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це випливає з положення статті 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг з опалення та підігріву води, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідачки [PERSON] адвокат Корольчук Ю.Ю. посилався, зокрема, на те, що предметом даного спору є вимога позивача щодо стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду за період з жовтня 2013 року по травень 2021 року. В той же час за жовтень, листопад, грудень 2013 року була нарахована пільга за оплату опалення та гарячої води, яка зникла з січня 2014 року (згідно відомості про нарахування а.с. 14 15). Хоча пільга (як багатодітній родині) мала бути застосована і в подальший період: Відповідач [PERSON] є матір`ю відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже це була багатодітна сім`я:- [PERSON] сім`я сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує.- До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних та закладах вищої освіти, до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. (згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Вказані обставини було приховано позивачем з метою введення суд в оману та отримання бажаного рішення суду на власну користь, яке за змістом не відповідає дійсним правовідносинам сторін та наразі є таким, що спрямоване на порушення прав відповідачів. Суд відхиляє вказані доводи відповідачки, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Як вказує представник відповідачки, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно, це багатодітна сім`я. Суд зауважує, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Предметом даного позову є вимога про стягнення заборгованості за послуги з опалення та підігріву води, яка виникла за період з 01.10.2013. Як було зазначено, відповідачі у даній справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.10.2013 означені відповідачі досягли 18 років (повноліття), а відповідач [PERSON] досяг 24 років, з урахуванням визначення, що до складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних та закладах вищої освіти, до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, відповідно, термін «дитина», в розумінні Закону України «Про охорону дитинства» на вказаних осіб не розповсюджувався. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг опалення та підігріву води шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 відповідачі мають заборгованість за послуги з опалення та підігріву води в розмірі 147351,26 гривень. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Крім того, судом встановлено, що у розрахунку заборгованості наданого позивачем, останнім здійснено нарахування комунальних послуг - підігрів води з урахуванням кількості реєстрації вказаних осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а за надані послуги з опалення - відповідно до площі квартири. Отже, кількість споживачів, на яких здійснювались нарахування, повністю відповідає кількості осіб, які були зареєстровані і фактично проживали за вказаною адресою. Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Заборгованість за надані послуги рахується за особовим рахунком і списання, переведення, розподіл з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом кредитора і ніхто не може втручатися в порядок ведення внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.10.2013 по 31.05.2021 в розмірі 147351,26 гривень. У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія частина 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині 2 статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена частина 2 статті 625 ЦК України. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем в період з 01.06.2018 по 31.05.2021 нараховано 7343,16 гривень - індексу інфляції за час прострочення та 2833,00 гривень - 3% річних від простроченої суми. Представником відповідачки Андрєєвої Т .М. подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою є 14.07.2021, а період нарахуванням останнім заборгованості за надані послуги з опалення та підігрів води становить з 01.10.2013 по 31.05.2021. Як вище зазначалося, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з опалення та підігрів води за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 в розмірі 147351,26 гривень, інфляційні витрати 7343,16 гривень; 3% річних від простроченої суми 2833,00 гривень. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою 14.07.2021 та період нарахування останнім заборгованості за надані послуги з опалення та підігріву холодної води - з 01.10.2013 по 31.05.2021, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі за період з 02.04.2017 по 31.05.2021, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (14.07.2021) не спливла та продовжувалася на строк дії карантину (до 30.06.2023). Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з опалення та підігріву холодної води за період з 01.10.2013 по 01.04.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Також судом враховано вимоги п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які були чинні на день звернення позивача до суду з позовною заявою, відповідно до яких зазначено, що розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Враховуючи те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст.258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми зазначених нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість за період з 01.06.2018 по 31.05.2021. З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з опалення та підігріву води за період з 02.04.2017 по 31.05.2021 у розмірі 104079,10 гривень; інфляційні витрати 7343,16 гривень; 3% річних від простроченої суми 2833,00 гривень за період з 01.06.2018 по 31.05.2021, а всього 114255,26 гривень. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем КП «Харківські теплові мережі» було сплачено судовий збір в розмірі 2362 гривень. Оскільки, розмір заявлених позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» задовольняються судом частково 72,53% (114255,26 *100/157527,42 = 77,83%), з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1713,16 гривень (2362/100*72,53 = 1713,16). Щодо заявленого клопотання про поворот виконання рішення, суд зазначає наступне. Як було зазначено, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 задоволено позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за наданні послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 у розмірі 147 351 (сто сорок сім тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 26 коп., 3% річних 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 00 коп., інфляційні витрати 7343 (сім тисяч триста сорок три) грн. 16 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2362 (дві тисячі триста шістдесят дві) гривні, в рівних частках, тобто по 472 (чотириста сімдесят дві) гривні 40 копійок з кожного. Представником позивача було отримано виконавчі листи у 13.09.2024 та передані на примусове виконання до приватного виконавця Хаблова В.М. 14.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Хабловим В.М. відкрито ВП №77803759 з примусового виконання виконавчого листа №953/13486/21 виданого 12.09.2024 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за наданні послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.10.2013 по 31.05.2021 та судового збору. З наданих представником відповідачки копій платіжних інструкцій вбачається, що у ході примусового виконання виконавчого провадження № 77803759 з боржника [PERSON] приватним виконавцем були стягнуті та перераховані на користь стягувача - КП «Харківські теплові мережі» грошові кошти: 472,40 грн. - № 4542 від 19.04.2025 (боржник [PERSON] , судовий збір); 1872,64 грн. - № 4545 від 19.04.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати); 4900,00 грн. - № 5053 від 28.04.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати); 4900,00 грн. - № 5746 від 08.05.2025 (боржник [PERSON] , за 3% річних, інфляційні витрати); 4900,00 грн. - № 6222 від 23.05.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання); 1960,00 грн. - № 8889 від 07.07.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання); 1960,00 грн. - № 11963 від 23.08.2025 (боржник [PERSON] , за теплопостачання). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.07.2025 заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 по цивільній справі № 953/13486/21 скасовано та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до частини 2 статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Так, за результатом розгляду даної справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, в загальній сумі 114255,26 гривень, тобто в мешному розмірі, аніж було заявлено позивачем. Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 року №13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала. Отже, оскільки вимоги за заочним рішенням від 15 вересня 2021 року, яке було скасовано, було виконано боржником [PERSON] на загальну суму 20965,04 гривень, суд доходить висновку про наявність підстав для вирішення вказаного питання в порядку ст. 444 ЦПК України та здійснення повороту виконання заочного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial