Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 в задоволенні позову відмовлено. 28.10.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Хейніса О.Г. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі в якій адвокат просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо витрат понесених відповідачем та стягнути їх з позивача в розмірі 10000,00 грн. 30.10.2025 від представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Білотіл А.Г. надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат. В своїх запереченнях посилається на те що представник відповідача не надав належні докази що підтверджують надання правничої допомоги, вартість правничої допомоги є неспівмірною. Крім того заявником пропущено п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення на подання заяви про стягнення додаткових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2025 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Хейніса Олександра Григоровича про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правничу допомогу залишено без розгляду. Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.12.2025 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2025 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про ухвалення додаткового рішення 25.12.2025 передано для продовження розгляду судді Жмудю О.О. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У судове засідання сторони не викликалися, що відповідає положенням ст. 270 ЦПК України. Оглянувши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заявляла, що у зв`язку із розглядом справи вона очікує понести судові витрати: в суді першої інстанції 10000,00 грн, в суді апеляційної інстанції 8000,00 грн., в суді касаційної інстанції 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 17.04.2025 між адвокатом Хейнісом О.Г., адвокатом Гущею Я.В. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №б/н, за умовами якого клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені цим договором та додатковою угодою до даного договору. Так, Додатковою угодою №1 від 17.04.2025, до вказаного вище договору, визначено розмір гонорару адвоката за надання послуг, встановлених додатковою угодою, становить 10000,00 грн, які клієнт сплачує протягом десяти календарних днів з дати підписання додаткової угоди. До заяви представник надав докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 10000,00 грн. Також в матеріалах справи міститься ордер серії АВ №120482 від 17.04.2024, укладеного між адвокатом Хейніс О.Г. і Пархоменко О.Г., та ордер серії АВ №120482 від 10.06.2024, укладеного між адвокатом Гуща Я.В. і Пархоменко О.Г. За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». В матеріалах справи наявна копія квитанції до прибуткового касового ордера №17/04/25 від 17.04.2025 про оплату [PERSON] гонорару в розмірі 10000,00 грн. Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд звертає увагу, що представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення заявив, що у зв`язку із розглядом справи відповідач очікує понести судові витрати Отже, стороною відповідача було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат до закінчення судових дебатів. Вказані докази було подано суду в строк визначений законодавством. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вимогами п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт міститься у детальному описі робіт, який відображений у заяві про ухвалення додаткового рішення та Додатковій угоді №1 до Договору про надання правової допомоги від 17.04.2025. Надані документи дозволяють установити зміст наданих послуг та їхню вартість. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проте, представником позивача не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) Враховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимога заяви сторони відповідача щодо стягнення суми витрат за надання правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Доказів протилежного стороною позивача суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат відповідача на правничу допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Outcome: approved