Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором № 1772160 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 16.09.2024 року у розмірі 17 611,20 грн., з яких 3 600 грн. - тіло кредиту, 7056 грн. - проценти за користування кредитом, 6955,20 грн. - пеня, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 01.02-06/25 від 31.01.2025 року є новим кредитором за електронним Договором № 1772160 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 16.09.2024 року (укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ»), за якими у [PERSON] заборгованість. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом з копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації ( [ADDRESS] ), однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін до суду подано не було, поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. При цьому суд, з огляду на подання позивачем документів в електронній формі та їх значний обсяг, враховуючи зміст Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21 (зі змінами), з метою процесуальної економії, вважає за можливе розглядати (формувати та зберігати) справу у змішаній формі. Так, відповідно до п.122 Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17серпня 2021 року №1845/0/15-21 (зі змінами), до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правова позиція щодо застосування вказаних норм чинного законодавства викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. 16.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено електронний Договір № 1772160 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (далі - Договір); Договір підписано [PERSON] електронним підписом, одноразовим ідентифікатором H635 16.09.2024 20:09:43. Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.5 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 3600 грн., строк кредиту - 360 днів, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. До відповідача [PERSON] була застосована стандартна процентна ставка (1 % в день). Щодо тіла кредиту. Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» було у повному обсязі виконано своє зобов`язання за Договором, що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250404-1873 від 04.04.2025 року. Так, між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 01.04.2024 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] не сплачувалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 3600 грн. Щодо процентів за користування кредитом. Відповідно до умов договору загальний розмір процентів за користування кредитом становив: 3600 грн. * 1% *360 днів = 12 960 грн., однак позивач просив стягнути з відповідача 7056 грн., тобто за меншу кількість днів (до 31.03.2025 року). Позивачем пред`явлено до стягнення пеню (неустойку) у сумі 6955,20 грн. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ було внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та виключено пункт 6-1, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, а саме: від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у разі такого прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк з дня його припинення або скасування. Однак, на час розгляду справи положення Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є чинними. Відповідно до ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України; основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України; актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово постановлювала, що якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи Цивільного кодексу України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Отже, штраф (пеня) у розмірі 6955,20 грн. не підлягає стягненню. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 31.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором № 1772160 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 16.09.2024 року. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором № 1772160 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 16.09.2024 року у розмірі 10 656 грн., з яких 3600 грн. - тіло кредиту, 7056 грн. - проценти за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 1465,55 грн. (позов задоволено на 60,5%).

Outcome: partial