Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3359916000/189410 від 22.12.2019 року в сумі 5885,00 грн., а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правову правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 22.12.2019 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 3359916000/189410 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов кредитного договору сума кредиту 2000,00 грн, дата надання кредиту 22.12.2019, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,85%. На підтвердження видачі кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 22.12.2019 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн за реквізитами платіжної картки № 5168XXXXXXXX9413. 31.05.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3359916000/189410 від 22.12.2019 укладеним з відповідачем. 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3359916000/189410 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача. Позивач вказує, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору у день його укладання. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області 19.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 26.09.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 03.10.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3359916000/189410, договір підписаний електронним підписом (а.с. 18-21) Відповідно до змісту п. 1.1, 1.2 договору товариство надає фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % процентів на добу. На виконання умов договору позики, а саме перерахування коштів свідчить інформаційна довідка про перерахунок 22.12.2019 коштів в розмірі 2000 грн маска картки 5168XXXXXXXX9413. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №3359916000/189410 відповідач має заборгованість в розмірі 5885,00 грн, яка складається з: 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 3885 грн заборгованість за відсотками (а.с. 10). 31.05.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21 (а.с. 22-25) та відповідно до витягу з реєстру боржників (а.с. 22) до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3359916000/189410 від 22.12.2019 з сумою заборгованості в розмірі 5885,00 грн. 03.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 (а.с. 14-15) та відповідно до витягу з реєстру боржників до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3359916000/189410 від 22.12.2019 з сумою заборгованості в розмірі 5885,00 грн (а.с. 11). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно статті 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2019 між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та відповідачем укладено договір про надання коштів на фінансового кредиту, який підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит шляхом перерахування на його банківську картку грошових коштів у розмірі 2000 грн., відповідачем не на надано будь-яких доказів щодо не отримання ним кредитних коштів чи не належності йому вказаної вище банківської картки. Таким чином первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором №3359916000/189410 від 22.12.2019 виконав в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість право вимоги за яким перейшло до позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Відповідачем відзиву не направлено, не доведено обставин належного виконання нею умов кредитного договору, які полягають у вчасному поверненні кредитних коштів та сплаті відповідних відсотків, розмір яких у межах всього строку кредитування погоджено між сторонами відповідно до умов договору. Щодо розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Як встановлено із наданої суду виписки заборгованості за кредитним договором №3359916000/189410 від 22.12.2019 відсотки в розмірі 1,85% в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 30 днів та після закінчення цього строку. Відповідно до умов договору позики № 3359916000/189410 від 22.12.2019, кредит в сумі 2000 грн. надається на строк 30 днів під 1,85% на день, та застосовується у межах строку кредитування. Суду не надано доказів того, що в цьому випадку до договору застосовано пролонгацію та змінено строк кредитування, за згодою обох сторін правочину, як не було і укладеної додаткової угоди про продовження строку. Таким чином, за вказаним договором позики проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, із врахуванням дня повернення позики, що становить 1110,00 грн (тіло кредиту 2000 х 1,85 % стандартна процентна ставка х 30 днів строку кредиту). Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», заборгованості у сумі 3110,00 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту 2000 грн; заборгованість по несплаченим процентам 1110,00 грн, тому позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, в тому числі й щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Так, позивачем в позовній заяві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він планує понести у зв`язку з розглядом справи у суді, який визначено у розмірі 10500 грн., який позивач просить стягнути на свою користь. В ході розгляду справи позивачем додано договір № 11/07/2025 від 11.07.2025 про надання правової допомоги укладений між ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 16-17), акт про отримання правової допомоги від 20.10.2025 (а.с. 53), платіжну інструкцію № 9621 від 20.10.2025 про перерахування 10500 грн на рахунок цього адвоката (а.с. 54). В той же час в цьому випадку суд враховує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та його розміру. З огляду на зазначене, враховуючи критерій реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням її складності та кількості необхідних процесуальних дій сторони у цій справі, а саме те, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, позовна заява є типовою, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та обсягу законодавчої бази, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним з розміром позовних вимог, тому суд дійшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, загальна ціна позову, заявлена позивачем, становить 5885,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 3110,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1280,15 грн. Враховуючи викладене вище на підставі ст.ст. 509, 526, 626, 1049,1054, 1077 ЦК України та

Outcome: partial