Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2009 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1083. Однак спільне життя у них з відповідачем не склалося, відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У сторін є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 березня 2012 року, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в місті Києві, про що складено актовий запис №692. Посилаючись на те, що сторони припинили шлюбні відносини та не бажають зберегти шлюб, оскільки це суперечить їхнім інтересам, а тому примирення та подальше їхнє спільне життя неможливе, позивач просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, відзив до суду не подавав. А відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 18 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб [NUMBER] , актовий запис 1083. У сторін є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 березня 2012 року, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в місті Києві, про що складено актовий запис №692. В обґрунтування позову позивач стверджує, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, примирення між ними та подальше їхнє спільне життя є неможливими. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки відповідач своїм правом на відзив не скористався. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111 Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. А відтак, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved