Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернулось до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.11.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 29.11.2020-100002963. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн., строком на 14 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В подальшому, між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено Договір факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 29.11.2020-100002963 від 29.11.2020 перейшло до позивача. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 06.11.2025, утворилась заборгованість у розмірі 10800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн., по процентам в розмірі 5800 грн. Зважаючи на вищевказане, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості та понесені судові витрати. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 09.12.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.12.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому остання позовні вимоги визнає частково, не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу, які позивач просить з неї стягнути, вважаючи їх неспівмірними до складності справи В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, просить врахувати позицію, викладену у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Між ТОВ «Споживчий центр та [PERSON] 29.11.2020 укладено Кредитний договір (оферти) № 29.11.2020-100002963, шляхом подання Заявки кредитного договору № 29.11.2020-100002963 та підписання Паспорту споживчого кредиту, Підтвердження укладання кредитного договору, Пропозиції про укладення кредитного договору (Оферти). Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн., строком на 14 днів з пролонгацією шляхом сплати процентів. Кредит надається Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено Договір факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 29.11.2020-100002963 від 29.11.2020 перейшло до позивача. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, для погашення заборгованості відповідачем було сплачено грошові кошти в розмірі 5000 грн, у зв`язку з чим, станом на 06.11.2025, утворилась заборгованість у розмірі 10800 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн., по процентам в розмірі 5800 грн., відповідно до Довідки-розрахунку про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №29.11.2020-100002963 від 29.11.2020. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Ці норми дають банку підстави для дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач висував заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язаннях відповідно до статті 518 ЦК України. В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за кредитним договором № 29.11.2020-100002963 від 29.11.2020, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача в обсязі, визначеному вказаним договором, а саме у розмірі заборгованості за договором на загальну суму 10800 грн. Суд не враховує твердження відповідача щодо часткового визнання заборгованості, оскільки вона не зазначає в якій саме частині не визнає позовні вимоги, натомість вказує, що не ухиляється від сплати заборгованості. Разом з тим, відповідно до постанови Верховного суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. За таких обставин, враховуючи що відповідач частково сплатила заборгованість у розмірі 5000 грн, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 6 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. За правилами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року в справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» надано копії таких документів: договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року; додаткова угода № 17 від 03 квітня 2025 року до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року; додаткова угода № 4 від 14 серпня 2024 року до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року; додаткова угода № 19 від 16 квітня 2025 року до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року; звіт про виконану роботу відповідно до договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року; платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 3720477859 від 05.11.2025 року, згідно з якою ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» перерахувало 6000,00 грн. Адвокатському об`єднанню «ЛЕКС ВЕРІТАС» за надання правничої допомоги. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач просила зменшити витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн, посилаючись на їх неспівмірність складності справи. Враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат за надання професійної правничої допомоги, а також принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, зокрема предметом позову, його ціною, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд з огляду на розумну необхідність та реальність судових витрат для даної справи, яка є малозначною та розгляд якої здійснюється у спрощеному провадженні, дійшов висновку про зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved