Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги за опалення та гаряче водопостачання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] За особовим рахунком (№ [NUMBER] ) відкритим на ім`я [PERSON] станом на 01.06.2025р. існує заборгованість в сумі 28176,84 грн., що свідчить про невиконання споживачем комунальної послуги свого зобов`язання по сплаті наданих послуг та порушенні прав комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси». З цих підстав, з метою захисту порушеного права представник позивача звертається до суду з позовом та просить суд стягнути на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» з [PERSON] заборгованість за теплову енергію в сумі 28176,84 грн та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Поліщук І.О. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.08.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Окрім того, не погоджуючись з позовною заявою КП «Теплопостачання міста Одеси» [PERSON] подав зустрічний позов в якому просив скасувати заборгованість у розмірі 28176,84 грн., яка обліковується за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати КП « Теплопостачання м. Одеси» провести перерахунок оплати за спожиту теплову енергію з урахуванням 100% знижки для його родини, що складається двох непрацездатних осіб, відповідно до пунктів 4,5 ч.1 ст.13 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме 100% знижки за опалення 21 кв.м. площі на одну особу ( тобто 42 кв.м.) та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю. Зобов`язати КП «Теплопостачання м. Одеси» здійснити перерахунок оплати за спожиту теплову енергію із застосуванням 100% знижки для його сім`ї, що складається двох непрацездатних осіб, відповідно до пунктів 4,5 ч.1 ст.13 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначена знижка поширюється на оплату опалення 21 кв.м. опалювальної площі на кожну особу ( усього 42 кв.м.) а також додатково 10,5 кв.м. на сім`ю. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує, що він як споживач має право на пільгу у вигляді 100-процентної знижки за користування житлом (квартирна плата) у межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. м загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку та додатково 10,5 кв. м на сім`ю). Опалювальна площа відповідача становить 65,29 кв. м, а тому площа, на яку розповсюджується пільга у цьому випадку становить 52,5 кв. м (чоловік 21 кв. м + його непрацездатна жінка + 21 кв. м + 10,5 кв. м на сім`ю). Отже, послуга з теплопостачання має оплачуватися лише на опалювальну площу 12,79 кв.м (65,29-52,5=) відповідно до діючих тарифів, а тому заборгованість розрахована не обґрунтовано . Крім цього, квитанції на його ім`я не надходили, а тому не відомо як відбувалось нарахування (не зрозуміло кількість споживання одиниць теплопостачання за кожний звітний період (місяць), ціну одиниці тепла і спільну суму у відповідності з показами домового лічильника тепла). Також [PERSON] зазначає, що позов до нього подано в липні 2025 року, а тому сплили строки позовної давності щодо позовних вимог з 01.11. 2019 рік до 25 липня 2022 року, а тому просить суд застосувати позовну давність до вказаного періоду часу. Також відповідачем звертається увага суду на те, що не проводились повірки лічильнику теплової енергії, який повинен проходити своєчасно повірку на відповідність вимогам ДСТУ. Вказані показники використовуються для обчислення розміру послуги з теплопостачання. Нарахування за послуги з теплопостачання в таких випадках проводиться згідно з вимогами п. 21, 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до підпункту 4 п. 32 Правил № 630 виконавець зобов`язаний: контролювати установлені міжповерхові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідно до правової позиції відповідача, зазначені у зустрічному позові підстави є достатніми для відмови у задоволенні позову КП «Теплопостачання міста Одеси» та задоволенні зустрічного позову. У зустрічному позові [PERSON] також вказує, що КП ТМО обґрунтовує позов посиланням на типовий договір з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.11.2021 року, тоді як заборгованість нарахована з листопада 2019 року, у період, коли зазначений договір не діяв. Отже, вимоги за період до 05.11.2021 року не мають належної правової та договірної підстави. 28.08.2025 від представника КП « Теплопостачання міста Одеси» через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначається, що відповідно до Законів України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та «Про теплопостачання», відносини між теплопостачальною організацією і споживачами регулюються саме поняттям «послуги з постачання теплової енергії». Відповідач є споживачем цієї послуги, а борг за її використання обґрунтовано називається заборгованістю за теплову енергію. Таким чином, пред`явлений позов повністю відповідає чинним правовим нормам. Відповідач хибно трактує норми законодавства щодо пільг для інвалідів війни. Пільга у розмірі 100 % знижки на оплату комунальних послуг, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», поширюється на норми споживання, а не на всю площу квартири. Окрім того, з 01.11.2019 року в Україні діє система монетизації пільг, що означає виплату компенсації грошима, а не автоматичне зменшення вартості послуг. Згідно з цією системою, пільги не застосовуються автоматично, а реалізуються через механізми компенсацій, що передбачають звернення до відповідних органів або підприємства. Також, звертаємо увагу на те, що відповідач не звертався до підприємства з підтвердженням свого статусу для оформлення пільги. Оскільки заборгованість виникла після запровадження монетизації, вона не може бути списана чи знижена лише на підставі пільгового статусу без належного оформлення. Твердження відповідача про те, що він не отримував «квитанцій» і йому не відомо, як проводились нарахування, є необґрунтованими. Протягом усього періоду формування заборгованості відповідач не звертався до абонентської служби підприємства з жодними претензіями чи запитами щодо уточнень нарахувань. Це свідчить про відсутність у нього бажання врегулювати питання щодо заборгованості. Відсутність звернення не звільняє споживача від обов`язку своєчасно оплачувати фактично надані послуги. Крім того, відповідач не надав жодних власних розрахунків, які б спростували суму, заявлену до стягнення. Згідно з положеннями ЦК України (ст.ст. 256, 267, 251-257, 260), строк позовної давності визначає межі правового захисту. Проте у випадку з відносинами користування тепловою енергією, які є триваючими, строк позовної давності не може бути застосований до повного виконання зобов`язань. Для вимог, що виникають із триваючих зобов`язань, строк позовної давності обчислюється від дати останнього платежу або визнання боргу. Оскільки відповідач здійснював часткові платежі, що підтверджують переривання строку позовної давності, відповідно до статей 251-257, 260 ЦК України, цей строк був перерваний і, таким чином, не підлягає застосуванню. Воєнний стан та карантин: Законами України, прийнятими у зв`язку з пандемією COVID-19 та введенням воєнного стану, було продовжено строки позовної давності. Це означає, що термін, який мав би сплинути, був тимчасово зупинений, а його перебіг відновився після закінчення дії відповідних обмежень. Щодо позиції [PERSON] стосовно того, що не проводилася повірка будинкового лічильника, представник КП «Теплопостачання м. Одеси « вказує, що Згідно з Законами України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідальність за періодичну повірку, обслуговування та ремонт будинкових вузлів обліку покладається саме на виконавця послуг (позивача). Позивач виконує свої зобов`язання щодо повірки приладів обліку. Відповідач не надав жодних доказів того, що повірка будинкового лічильника не проводилась і що це вплинуло на обсяг споживання, а лише висунув припущення. Враховуючи вищезазначене, позиція відповідача є необґрунтованою. Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування заявленої суми заборгованості, а також не навів переконливих правових аргументів для застосування позовної давності. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.08.2025 року було поновлено відповідачу строк для подання відзиву та зустрічного позову. Прийнято зустрічний позов [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про скасування заборгованості за теплову енергію - до спільного розгляду з позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги за опалення та гаряче водопостачання, об`єднавши їх в одне провадження. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.08.2025 року було витребувано від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» наступні документи, докази по справі, завірені встановленому законом порядку: - рахункові квитанції за період заборгованості, зазначивши в них кількість споживання одиниць теплопостачання за кожний звітний період (місяць), ціну одиниці тепла і спільну суму у відповідності з показами лічильника; документи підтверджуючи кількість споживання одиниць теплопостачання за кожний звітній період (місяць), ціну одиниці тепла та загальну суму за опалення місць загального користування будинку відповідача [PERSON] ; розрахунок заборгованості яка рахується за адресою: [ADDRESS] за період з 2018 року до 25.07.2025 р., з обґрунтуванням нарахування [PERSON] вказаного у позові боргу за спожиту теплову енергію та надання детальної розшифровки нарахувань з метою перевірки та можливості призначити по справі бухгалтерської експертизи; документи підтверджуючи показники лічильника теплової енергії будинку за адресою: [ADDRESS] за період 2018 року до 25.07.2025 р., відомості щодо проведення повірок лічильника теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 2018 року до 25.07.2025 р.; - Статут КП « Теплопостачання міста Одеси ». 07.10.2025 року від представника КП «Теплопостачання міста Одеси» надійшло клопотання про долучення доказів. У судове засідання представник позивача КП «Теплопостачання» не з`явився, надав суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити в повному обсязі у позовних вимогах КП «Теплопостачання», зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Судом встановлено, що згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (відповідь №1626470 від 31.07.2025 року), [PERSON] є власником 3-х кімнатної квартири площею 66,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту 22728848). На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . З наданого до позову представником позивача розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] у останнього за період з 01.11.2019 року по 01.06.2025 року виникла заборгованість за наданими позивачем послугами за адресою: [ADDRESS] на загальну суму - 28176, 84 грн.. Сума заборгованості утворилася за надану КП «Теплопостачання міста Одеси» теплову енергію, якою позивач забезпечує об`єкт нерухомого майна адресою: [ADDRESS] , належний на праві власності [PERSON] .. З підстав невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати коштів за надані житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (до п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з нормами ст.5Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:1)житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинковихсистем (крімобслуговування внутрішньобудинковихсистем,що використовуютьсядля наданнявідповідної комунальноїпослуги уразі укладенняіндивідуальних договорівз обслуговуваннямвнутрішньобудинкових системпро наданнятакої послуги,за умовамияких обслуговуваннятаких системздійснюється виконавцем),утримання ліфтівтощо; купівлюелектричної енергіїдля забезпеченняфункціонування спільногомайна багатоквартирногобудинку; поточнийремонт спільногомайна багатоквартирногобудинку; іншідодаткові послуги,які можутьбути замовленіспіввласниками багатоквартирногобудинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.1ст.9Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ,споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Аналогічна позиція міститься у висновках Постанови КЦС ВС від 20.11.2024 № 463/6799/18 (61-4628св24). Постановою №91 від 14.01.2020 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси», встановлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання на рівні: для потреб населення: тариф на теплову енергію -1473,04 грн./Гкал ( без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії -1070,70 грн., тариф на транспортування теплової енергії- 397,10 грн., тариф на постачання теплової енергії 5,24 грн.. Постановою №2258 від 30.11.2020 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 січня 2020 року №91. Як убачається з Структури тарифів на теплову енергію КП «Теплопостачання міста Одеси» ( Додаток 1 до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.01.2020 №91( у редакції постанови №2258 від 30.11.2020) тариф на теплову енергію для населення складає 1511,62 грн..) Проаналізувавши наданий суду розрахунок заборгованості за надану теплову енергію та гаряче водопостачання, суд прийшов до висновку, що вказаний розрахунок відповідає структурі тарифів на теплову енергію КП «Теплопостачання міста Одеси» ( Додаток 1 до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.01.2020 №91( у редакції постанови №2258 від 30.11.2020). Згідно приписів ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно дост.68Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України). Нормами ст. 322 ЦК України, також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України, встановлює, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, як вже судом встановлено, що є власником квартири [ADDRESS] , на якого у відповідності до положень 322 ЦК України покладено обов`язок на утримання належного майна. Оскільки доказів того, що відповідач не користувався послугами за опалення та гаряче водовідведення, які надавав позивач за вказаним договором, то суд приходить до висновку, що на [PERSON] покладено обов`язок зі сплати коштів за такі послуги. Відповідачем не оспорювалось надання з боку позивача послуг за опалення та гаряче водопостачання, як і їх споживання, тарифікація нарахувань, за наслідком чого суд вважає здійснені позивачем нарахування за цією послугою належними та обґрунтованими, за наслідком чого у відповідача виник обов`язок зі сплати коштів за даною послугою. Щодо вимог заявлених [PERSON] у зустрічному позові, суд дійшов наступних висновків. 17 квітня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №373 « Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово комунальних послуг», яка запровадила новий порядок надання житлових субсидій та пільг, перевивши їх переважно у грошову безготівкову ( через Ощадбанк для комунальних послуг) або готівкову форму. Постанова стосується багатьох категорій: чорнобильців, ветеранів праці, ветеранів війни, військовослужбовців, дітей війни та інших. Вказаний нормативно-правовий акт передбачає процедуру оформлення пільги, а саме шляхом подання заяви про надання пільги, ІПН, паспорту та документів що підтверджують статус пільговика. Документи подаються особисто до органу соцзахисту або сервісного центру ПФУ, через вебпортал ПФУ, електронною поштою або рекомендованим листом. [PERSON] відповідно до наданого суду посвідчення серії [NUMBER] є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджує його статус пільговика. Оскільки позивач не звертався до відповідних установ з заявами та документами задля підтвердження його статусу пільговика, а КП «Теплопостачання м. Одеси» не є тим суб`єктом, який може списати чи знизити заборгованість лише на підставі пільгового статусу без належного оформлення, тому вимог про зобов`язання КП « Теплопостачання м. Одеси» провести перерахунок оплати за спожиту теплову енергію з урахуванням 100% знижки для його родини, що складається двох непрацездатних осіб, відповідно до пунктів 4,5 ч.1 ст.13 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме 100% знижки за опалення 21 кв.м. площі на одну особу ( тобто 42 кв.м.) та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю. Зобов`язати КП «Теплопостачання м. Одеси» здійснити перерахунок оплати за спожиту теплову енергію із застосуванням 100% знижки для його сім`ї, що складається двох непрацездатних осіб, відповідно до пунктів4,5 ч.1 ст.13 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», задоволенню не підлягають. Суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] приймає до уваги що заборгованість позивача за зустрічним позовом виникла з листопада 2019 року, тобто після набрання чинності Постанови №373 « Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово комунальних послуг». Окрім того, відповідно до документів наявних у матеріалах справи [PERSON] є власником декількох квартир, однак пільга може бути оформлена стосовно одного об`єкту нерухомого майна за вибором власника майна, який має статус пільговика. Разом з тим [PERSON] суду не надано підтверджень що за іншими об`єктами нерухомості така пільга ним не оформлювалася. Щодо позиції [PERSON] стосовно того, що не проводилася повірка будинкового лічильника, суд приходить до висновку, що така позиція позивача нічим не підтверджена. Разом з тим, документи надані представником КП «Теплопостачання міста Одеси», зокрема: заява на ім`я начальника служби теплозбуту [PERSON] від ОСМД «КАСКАД-24» [PERSON] , в якій заявник просить направити представника для зняття пломб с теплового лічильника, розташованого на системі опалення жилого дому за адресою: [ADDRESS] , у зв`зку з проведенням чергової метрологічної повірки; Акт виведення з експлуатації вузла обліку теплової енергії від 13.05.2019 року, в результаті чого встановлено прилад обліку теплової енергії Vltruheut №68446812, DN-50. Показники приладу: Q-2551 мВт; G 8894 м3. Зовнішніх пошкоджень не виявлено. У зв`язку із закінченням міжповірочного інтервалу, прилад виводиться на проходження чергової метрологічної перевірки. На підставі викладеного та відповідно до вимог "Правил користування тепловою енергією" КП "Теплопостачання м. Одеси" виводить вузол обліку теплової енергії з експлуатації з 13.05.2019 року; Акт при прийому в експлуатацію вузла обліку теплової енергії КП «Теплопостачання м. Одеси» допускає в експлуатацію вузол облік теплової енергії в наступному складі обладнання та пломбує: Расходомер Ultraheat заводські налаштування: 68446812 (покази приладу: 00000 мВт; 00000 м3; 54,3; 41,3), № пломби: 7838242; 7838238; 7838295; 7838211; Свідоцтво про повірку законодавчо регульовано засобу вимірювальної техніки № 1545, чинне до 08 липня 2023 р. Ультразвуковий лічильник тепла в складі: Ultraheat T550/UH50. Зав. № 68446812; зав. № 2098269010379; зав. № 68446812. Виробник: фірма «Landis+Gyr GmbH», Німеччина. Відповідає вимогам ДСТУ EN1434, клас 2. Місце відбитка повірочного тавра 08.07.2019 р.; Акт готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальний період 2019-2020 р. На підставі викладеного КП "Теплопостачання м. Одеси" допускається в експлуатацію вузол обліку теплової енергії обладнання та пломбує. На підставі викладеного КП "Теплопостачання" допускає в експлуатацію вузол обліку теплової енергії в наступному складі обладнання та пломбує: теплообчислювач Vltraheat, заводський номер 68446812 (показання приладу: Q=2551,35 мм; G-8908,76 м3), № пломби R28019735; R28019784; R28019722; R28019720; Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №02/64-09-23/174 чинне до 14 вересня 2027 року. Теплообчислювач: ULTRHEAT T550/UH50, зав № 68446812; перетворювач витрат: DN50; комплект термоперетворювачів опору: JUMO Pt-500, зав. №10379 (г/х). Фірма Landis+Gyr GmbH Німеччина. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає ДСТУ EN 1434-1. Місце відбитка повірочного тавра 14.09.2023 р.; Акт про демонтаж засобу вимірювальної техніки № 15/3-02-5270, відповідно до якого вимірювальна техніка: Vltruhent T 550 № 68446812 DN-50, Тепловий пункт Q-4588,58 мВт, дата попередньої повірки засобу вимірювальної техніки ІІ кв. 2019 р. Результати огляду засобу вимірювальної техніки: засіб вимірювальної техніки розпломбовано 27.07.2023 р., номера пломб пломби R28019735; R28019784; R28019722; R28019720. Дата монтажу засобу вимірювальної техніки після проведення повірки, ремонту: 14.08.2019 року; Акт про монтаж засобу вимірювальної техніки №15/3-02-5271, відповідно до якого вимірювальна техніка: ULTRHEAT T550/UH50 № 68446812 DN-50, (показання засобу вимірювальної техніки Q=4588,58 MWh; G=99420,33 м3) дата повірки засобу вимірювальної техніки ІІІ кв. 2023 р. 14.09.2023 року, підтверджують що повірка будинкового лічильника проводилася. Щодо пропуску представником КП « Теплопостачання міста Одеси» строків позовної давності, суд дійшов наступних висновків. В постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20 ВС зазначив таке: Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. " Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) ". Таким чином загальні строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану. Таким чином, починаючи з 12.03.2020 року і по час подачі позову, визначені ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності було продовжено на час карантину та воєнного стану. Враховуючи, що період з якого у відповідача виникла заборгованість за надане опалення та гаряче водопостачання починається з 01.11.2019 року, строки позовної давності за період з 19.11.2019 по 12.03.2020 року ( 12.03.2020 року зупинення строків у зв`язку з запровадження карантину) спливли б відповідно 01.11.2022 року, однак були зупинені введенням воєнного стану в Україні. Щодо доводів [PERSON] в частині того, що КП ТМО обґрунтовує позов посиланням на типовий договір з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.11.2021 року, тоді як заборгованість нарахована з листопада 2019 року, у період, коли зазначений договір не діяв. Отже, вимоги за період до 05.11.2021 року не мають належної правової та договірної підстави, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не заперечував що отримував відповідні послуги за надане опалення та гаряче водопостачання, відсутність договору між ним та КП «Теплопостачання міста Одеси» не є підставою для несплати грошових коштів за отримані послуги. Враховуючи вищенаведене, жодний з доводів [PERSON] , які він виклав у зустрічному позові не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. За наслідком вищевикладеного в цілому, суд вважає обґрунтованими та доведеними здійснені позивачем нарахування на ім`я відповідача [PERSON] , як абонента за адресою: [ADDRESS] за наданими послугами з опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2019 року по 01.06.2025 року, які становлять в загальній сумі 28176,84 грн., що в свою чергу не спростовано відповідачем. Одночасно суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Разом з тим, у відповідності до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 27Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. За змістом статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувались надані позивачем послуги, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.01.2022 року по 30.06.2025 року в розмірі 4490,87 грн., яка в свою чергу складається з абонентської плати та заборгованості за питну воду. У задоволенні позову в решті вимог позивача слід відмовити. Відповідно до правової позиції ВСУ від 01.03.2017 у справі № 703/686/15-ц з відповідача який є інвалідом І та ІІ групи, судовий збір не стягується навіть у разі, якщо рішення ухвалено не на його користь. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ч. 6 статті 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Судом встановлено, що відповідно до Довідки до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] інвалідом 2 групи, тому враховуючи наведене, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved