Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з вимогами про встановлення юридичного факту належності до членів сім`ї загиблого [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , та перебування на повному його утриманні до дня загибелі - [INFO] . В обґрунтування позову вказано, що вона є донькою [PERSON] , відомості про її батька полизача в актовому записі про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. ІІ мама [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала разом з [PERSON] однією сім`ю без реєстрації шлюбу з травня 2011 року до загибелі [PERSON] - [INFO] . Позивач проживала разом із мамою та її цивільним чоловіком, та перебувала на їх утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду від 31.10.2024, справа №212/9007/ 25 встановлено факт проживання однією сім`ю без шлюбу, як чоловіка та дружин, в період з травня 2011 року до [INFO] [PERSON] та [PERSON] . Позивач просить встановити факт, що вона була членом сім`ї загиблого [PERSON] та перебувала на його повному утриманні. Встановлення факту їй необхідно для отримання відповідних державних виплат, передбачених законодавством України для членам сім`ї загиблого військовослужбовця ; зокрема, одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті військовослужбовця) та вирішення питання щодо спадкування. Ухвалою суду від 14 березня 2025 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [INFO] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 05 травня 2025 року до суду подана зустрічна позовна заява від третьої особи [PERSON] до [INFO] , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року прийнята зустрічна позовна заява до розгляду та відкрита провадження за правилами загального позовного провадження, та об`єднані справи в одне провадження. Від представника відповідача Міністерства оборони України надійшов до суду відзив на позовну заяву 19 червня 2025 року, де просять суд відмовити у задоволенні позову, так як відсутні докази для його задоволення та вважають, що вони н є належними відповідачами у справі. 19 червня 2025 року надійшла заява від представника відповідача Міністерства оборони України про закриття провадження у справі за заявою [PERSON] до [INFO] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту, у зв`язку із смерть позивача. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року закрити провадження у справі позовною заявою [PERSON] до [INFO] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Продовжений розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [INFO] , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні. 16 серпня 2025 року від позивача [PERSON] надійшла до суду заява про залучення співвідповідача Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради. Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виключення із складу відповідачів Міністерство оборони України. Задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради. Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Від співвідповідача представника Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради до суду надійшли письмові пояснення 12 листопада 2025 року, де вказано, що вони просять прийняти рішення відповідно до закону та проводи розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [INFO] правом подати відзив не скористалися. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мамедова А.Х. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Наголосили на тому, що мама позивача та вона проживали разом загиблим [PERSON] з травня 2011 року та він опікувався ними. [PERSON] вважав позивача вважала своєю донькою, а вони його - батьком. Представника відповідача до суду не з`явився, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, вислухавши свідків, дійшов наступного висновку. Судом встановлено [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] , відомості про батька в актовому запису про народження внесені згідно до ст.135 СК України. Мама позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який загиблий [INFO] , проживали разом як дружина та чоловік однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут тощо з 2011 року до дня його смерті, тобто до [INFO] , проте шлюб між ними не був зареєстрований. Дана обставина підтверджена рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.10.2024року у справі №212/9007/24 за позовною заявою [PERSON] до Міністерства Оборони України третя особа [INFO] , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яке набрала законної сили 04 березня 2025 року. Свідок [PERSON] суду доповіла, що вона знає позивачку [PERSON] та її вітчима [PERSON] , який виховував дівчинку як рідний батько та утримував свою родину, займався усіма батьківськими справами, проживають вони разом 20 років. Про рідного батька [PERSON] мова ніколи не заводилася у родині. Свідок [PERSON] суду доповіла, що [PERSON] з дитинства виховую та утримую [PERSON] . Він проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] років 20. Свідок [PERSON] надала аналогічні покази свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] суду доповіла, що [PERSON] її онука, як з проживала із померлою донькою та з [PERSON] . Разом вони прожили багато років, її зять опікувався та виховував онуку. Про біологічного батька онуки нічого пояснити н може. Онука займалася виготовленням та встановленням пам`ятника над могилою загиблого її фактичного батька [PERSON] , для чого разом з матір`ю вони обрали необхідну фотографію для пам`ятника, та після смерті матері самостійно замовила та встановила за власний рахунок пам`ятник, гідний мужнього захисника батьківщини над могилою зятя. Факт перебування позивачки на повному утриманні загиблого [PERSON] , доводиться письмовими доказами, а саме банківськими випискою на грошові перекази, квитанціями про оплату навчання, витягами форми ОК-5 та ОК-7, інформацією про доходи. Судом встановлено, що мама позивачки та її загиблій чоловік тривалий період часу проживали разом як чоловік та дружина, як одна родина, [PERSON] також проживала разом з ними як член сім`ї. Оскільки вона спочатку була малолітньою дитиною, а потім після мобілізації [PERSON] як неповнолітня дитина не мала особистого доходу, тому вона перебувала на повному утриманні [PERSON] . Позивач зазначає, що вона ніколи не бачила та не знала свого біологічного батька, за весь час спільного проживання у сім`ї їй, мати, не розповідала про біологічного батька. [PERSON] сприймала як свого рідного батька, а він її як рідну доньку. З часів дитинства позивачки [PERSON] постійно займався її вихованням, вони разом проводили час, святкували свята, разом відпочивали. Крім того, з моменту мобілізації, позивачка була на утриманні загиблого [PERSON] , проживала за його рахунок, він постійно купував їй одяг, ліки, інші необхідні речі, а також з моменту вступу її до вищого навчального закладу, з липня 2023року, надавав гроші на оплату навчання, що підтверджується квитанціями про оплату. Вказані наведені факти встановлені Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2024р. у справі 212/9007/24. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що мама позивачки [PERSON] та її загиблій чоловік [PERSON] тривалий період часу з травня 2011 року, проживали разом як чоловік та дружина, як одна родина. [PERSON] проживала разом з ними як член сім`ї та перебувала на повному утриманні [PERSON] . Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що позивачка [PERSON] була членом сім`ї загиблого [PERSON] та перебувала на його повному утриманні, необхідне для отримання відповідних державних виплат, передбачених чинним законодавством України членам сім`ї загиблого військовослужбовця, після смерті [PERSON] . Матеріальне забезпечення від [PERSON] для [PERSON] було постійним і основним джерелом засобів для її життя. Оскільки відсутній інший позасудові механізми встановлення такого факту, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Суд, дослідивши письмові докази, вислухавши свідків, дослідивши цивільну справу №212/9007/24, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерело засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.01.2024 року по справі №560/17953/21 виклала правовий висновок відповідно до якого юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд вважає доведеним факт спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] як батьків [PERSON] з травня 2011 року, та доведеним є той доведеним факт що [PERSON] перебувала на утриманні у загиблого [PERSON] , а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Позивач не заявляє вимоги щодо відшкодування судових витрат, а тому вказані судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved