Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

08.10.2025 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком їх малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Малолітня [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає з позивачем. Місце проживання дочки було визначене рішенням органу опіки та піклування. Перебування відповідача за кордоном створює їй як матері проблеми у вирішенні будь яких щоденних питань щодо їх малолітньої дочки, оскільки [PERSON] не йде на компроміси, контакти, часто до нього не можна додзвонитися та вирішити спільні проблеми щодо лікування, навчання дитини. У січні 2024 року вона зверталась до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , однак рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 27 червня 2024 року у задоволенні позову їй було відмовлено. [PERSON] попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки. Проте, він і надалі продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, а саме: не спілкується з дитиною, не сплачує аліменти, не надає ніякої допомоги та підтримки. З метою повернення [PERSON] до виховного процесу та його участі у житті дитини як батька, в січні 2025 року вона зверталася в службу у справах дітей Торчинської селищної ради про вжиття заходів впливу та проведення з ним відповідної роботи. Працівники служби у справах дітей Затурцівської сільської ради провели з ним бесіду в телефонному режимі щодо участі у навчанні, вихованні та матеріальному забезпеченні малолітньої дочки, оскільки він перебуває за кордоном (Республіка Польща). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 04 вересня 2025 року встановлено, що умови проживання та виховання малолітньої дочки задовільні, вона має окрему кімнату, де є місце для відпочинку, навчання та проведення дозвілля, забезпечена сезонним одягом, взуттям, іграшками, речами повсякденного вжитку. Зазначає, що такі умови забезпечуються позивачем як матір`ю. Працівником служби у справах дітей з`ясовувалась думка дитини щодо питання позбавлення батька батьківських прав та встановлено, що [PERSON] не заперечує цьому, оскільки не знає [PERSON] як батька. За місцем проживання позивача відбиралися пояснення сусідів [PERSON] та [PERSON] , які засвідчили, що вони [PERSON] особисто не знають, до своєї дочки він ніколи не приїжджав та ніяких подарунків не привозив, участі у вихованні дочки ніякої не приймає. Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні [NUMBER], складеного старшим державним виконавцем Ганною Марухою вбачається, що станом на 01.10.2025 року боржник [PERSON] має сукупний розмір заборгованості за аліментами в сумі 75166,66 грн. Позивач вказує, що відповідач не забезпечує належної турботи відносно своєї дочки, не цікавиться станом її здоров`я, не забезпечує медичним доглядом, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, не готує її до самостійного життя, хоча будь яких перешкод в цьому з її сторни не створюється. Малолітня [PERSON] не пам`ятає його як батька, оскільки він відсутній у житті дитини з часу, коли вона досягла дворічного віку. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , жителя села Великий Окорськ Володимирського району Волинської області, батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила його задовольнити. Пояснила, що з відповідачем розлучилась ще у 2018 році, на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , якого [PERSON] і вважає своїм батьком, позаяк саме він брав участь у її вихованні, однак який на даний час є військовополоненим внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Вона жодним чином не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною, контакти не блокує, а навпаки спочатку просила телефонувала до доньки, щоб вона не забула батька. Однак, [PERSON] жодним чином не йде на контакт. Він не купує дитині ні одягу, ні їжі, не цікавиться її розвитком, навчанням, не вітає на день народження та не допомагає матеріально. Спочатку сплачував аліменти в добровільному порядку, хоч і було рішення суду, однак з вересня 2023 року перестав це робити. Зазначила, що доньці потрібен батько на постійній основі. Однак, відповідач і на відстані не бере участі у її вихованні. Перебування [PERSON] за кордоном створює багато незручностей щодо оформлення документів, оскільки потрібні дозволи від батька, тому вона звернулась з даним позовом лише в інтересах дитини. Відповідач неодноразово попереджувався і судом, і службою у справах дітей про необхідність зміни свого ставлення до виховання дочки, що не дало будь яких дієвих результатів. Його родина теж не спілкується з дитиною, не бере будь якої участі у її вихованні. Просить позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання прибув тричі, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України судовими повістками, направленими за його зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.52, 61, 73). Будь яких заяв, клопотань, відзиву на позов не подав, про поважні причини неявки не повідомив. Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача. Представник третьої особи - Христін Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, які викладені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Зазначила, що є достатньо доказів, які свідчать, що [PERSON] не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні, а також перебування його за кордоном створює іншому з батьків незручності в оформленні документів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідків та думку малолітньої [PERSON] , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом установлено, що 03 липня 2015 року виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №16, який розірвано рішенням Луцького міськайонного суду Волинської області від 26 грудня 2018 року (а.с. 14, 24, 25). У шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10 березня 2016 року, з якого вбачається батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року, що набрало законної сили 14.01.2022 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні [NUMBER] вбачається, що станом на 01.10.2025 року боржник [PERSON] має сукупний розмір заборгованості за аліментами в сумі 75166,66 грн, з вересня 2023 року аліменти відповідачем не сплачуються (а.с. 27-31). Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00038312484 від 31 січня 2023 року вбачаєтся, що 05 серпня 2022 року Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] » (а.с. 21). Згідно із сповіщенням сім?ї від 21.10.2025 року гр. [PERSON] , будучи військовослужбовцем, з 20.09.2023 року захоплений в полон та перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії російської федерації проти України (довідка військової частини [NUMBER] від 04.11.2025 року, витяг з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № [NUMBER] ) (а.с.62-64). [PERSON] із дочкою [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Торчинської селищної ради від 26.06.2025 року (а.с. 15). Згідно з копією акту обстеження умов проживання від 04.09.2025 року, яке було проведено комісією за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви [PERSON] про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] (мати), [PERSON] (батько), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). В будинку газове опалення, наявні електроенергія та газо-водопостачання, кімнати облаштовано сучасними меблями. Діти мають місця для відпочинку, навчання та проведення дозвілля. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, засобами особистої гігієни, шкільним приладдям, мобільними телефонами, мають іграшки. Матір [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , спільно виховують трьох малолітніх дітей (а.с. 33). Із характеристики Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 11.08.2025 року № 0/35 на гр. [PERSON] та акту обстеження умов його проживання за місцем реєстрації від 12.08.2025 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами, негативних проявів за ним не спостерігалось. Тривалий час знаходиться за кордоном (Республіка Польща). Умови проживання належні, в будинку чисто, прибрано, кімнати облаштовані меблями та необхідною побутовою технікою. Сім`я утримує підсобне господарство та обробляє земельну ділянку (а.с. 35, 36). Згідно з характеристикою [PERSON] , учениці 3-В класу, виданої опорним закладом загальної середньої освіти «Торчинський ліцей Торчинської селищної ради» гуманітарного відділу Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, вона навчається у закладі з першого класу, за час навчання зарекомендувала себе, як здібна, розумна учениця. Має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина, має лідерські здібності. Бере активну участь у спортивному житті закладу. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою серед вчителів. Мати бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько, [PERSON] із дитиною не спілкується, у її вихованні участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являється (а.с. 32). Рішенням виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 151 від 25.09.2025 року затверджено висновок селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку на момент обстеження умов проживання [PERSON] , було встановлено, що він працює та проживає за кордоном в Республіка Польща. В телефонному режимі працівниками відділу було проведено бесіду з [PERSON] . Працівником служби у справах дітей Торчинської селищної ради з`ясовувалась думка дитини щодо питання позбавлення батька батьківських прав та встановлено, що [PERSON] не заперечує цьому, оскільки не знає [PERSON] як батька, що також підтверджується листом [PERSON] (а.с. 7-10, 42). Відповідно до листа керівника ВОФБГ вбачається, що [PERSON] з 2024 року займається бойовим гопаком, старанна, у колі вихованців почувається впевнено. Організацією у гуртку займається матір, батько не цікавиться її успіхами (а.с. 43). У письмовій заяві від 07.02.2025 року [PERSON] зазначив, що з 2020 року він перебуває за кордоном, але бере участь у вихованні дочки. Однак з 2022 року позивач перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини (а.с. 41). В ході судового розгляду доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, у судовому засіданні показала, що відповідач за останні 5 років, починаючи з 2020 року, будь яким чином не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, дитина не знає його як батька. Родичі [PERSON] також не цікавляться життям дитини, не спілкуються з ними. Відповідач не забезпечує дитину матеріально. Востаннє у 2021 році він передав передачу для дитини з-за кордону. З часу розлучення - 2018 року вони не проживають разом і відповідач не брав активної участі у вихованні дитини, а з 2020 року взагалі перестав спілкуватися. Заперечує твердження відповідача про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, позаяк в [PERSON] є свій телефон, а також можна використати будь які засоби зв`язку за наявності бажання контактувати з дитиною. Вважає, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] є доброю та відкритою дитиною, її вихованням займається позивач, відповідача вона будь яким чином не згадує, не знає його як батька. [PERSON] тривалий час не з`являється в житті дитини, не підтримує зв`язок, не забезпечує матеріально. Заперечує твердження відповідача про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, мотивуючи, що [PERSON] має свій телефон, сторінки в соціальних мережах, а тому відповідач має можливість спілкуватися з нею, за його бажання. Родичі відповідача також взагалі не цікавляться життям дитини, хоча проживають неподалік. Вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, позаяк останній на даний час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, однак зможе вимагати в майбутньому від дочки виконання її обов`язку щодо догляду за ним. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні, за участі соціального педагога [PERSON] , пояснила, що вона проживає з мамою та братами, не пам`ятає [PERSON] як батька, оскільки він не приїжджає до неї, не цікавиться її життям і навчанням, в школу не приходив, не телефонує, хоча у неї є власний телефон, з днем народження не вітає. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Враховуючи наведене, при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Суд вважає, що факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] доведено в ході судового розгляду в повному обсязі. Відповідач, як батько, протягом тривалого часу не проживає із своєю дочкою, а її вихованням та утриманням займається позивач. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, її навчання, не сплачує аліменти. Окрім того, перебуваючи за межами країни, маючи можливість безперешкодно спілкуватись з дитиною засобами телефонного або інтернет зв`язку, жодним чином не використовує її. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог норм матеріального права. Підтверджень та доказів того, що [PERSON] має намір змінити своє ставлення до дитини ним не надано, в судове засідання за викликами останній тричі не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за його зареєстрованим місцем проживання та судові повістки отримувались, будь яких заяв, клопотань, відзиву на позов не подав. Також судом враховується, що після ухвалення рішення суду від 27 червня 2024 року у справі №161/2028/24 про відмову у задоволенні позову щодо позбавлення його батьківських прав та попередження про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки, відповідач належних висновків не зробив та не вчинив будь яких кроків щодо зближення з дитиною, її підтримки як матеріально так і духовно, навпаки його заборгованість зі сплати аліментів тільки зросла, що повністю спростовує його письмову заяву від 07.02.2025 року про участь у вихованні дочки. З огляду на вищевикладене, оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки - [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення, [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його дочки - [PERSON] , [INFO] . При цьому суд виходить з інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved