Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Договором № 122006 від 08.11.2023 року у розмірі 7015,25 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказано на те, що 08.11.2023 року відповідач уклав кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс», відповідно до якого кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на момент подання позовної заяви, відповідач має заборгованість у розмірі 7015,25 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6410,75 грн; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,50 грн та комісії за кредитним договором - 603,00 грн. 10.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс» та Позивачем укладено Договір факторингу № 10102024 відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Кредитним договором № 122006 від 08.11.2023 року. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 122006 від 08.11.2023 року. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було вимушено звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №204/4542/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалу суду було направлено на адресу відповідача до відома та 01.09.2025 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому було виявлено відсутність дати та підпису відповідача, про що складено акт від 01.09.2025 року. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано наступне. Позивач не надав жодних банківських документів (виписок з рахунку, меморіальних ордерів, платіжних доручень), які б підтверджували факт зарахування коштів на мій рахунок. Довідка ТОВ «Кредіплюс» не є первинним бухгалтерським документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач стверджує, що відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором, отриманим SMS. Але відповідно до ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис повинен однозначно ідентифікувати особу підписувача. Позивач не довів, що саме відповідач отримав та ввів цей код. Внутрішні довідки та таблиці кредитора не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів. Вони лише відображають позицію самого позивача, а не підтверджують фактичний рух коштів. Таким чином, ці документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» подано до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Підготовлений розрахунок узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягом Реєстру прав вимоги №3 від 09.12.2024 до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника. Отже, розрахунок заборгованості, наданий попереднім кредитором й Позивачем в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені Позивачем в повній мірі. Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Загальна сума заборгованості складає 7015,25 грн. ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" здійснювало нарахування відсотків у відповідно до п.2.6. кредитного договору, а саме 274 дні. Скаржник не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 08.11.2023 року відповідач уклав кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс», відповідно до якого кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на момент подання позовної заяви, відповідач має заборгованість у розмірі 7015,25 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6410,75 грн; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,50 грн та комісії за кредитним договором - 603,00 грн. 10.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс» та Позивачем укладено Договір факторингу № 10102024 відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредітплюс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Кредитним договором № 122006 від 08.11.2023 року. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 122006 від 08.11.2023 року. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було вимушено звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 122006 від 08.11.2023 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 7015,25, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6410,75 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,50 грн, комісія за кредитним договором - 603,00 грн. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого, станом на момент подання позовної заяви він має заборгованість за кредитом у розмірі 7015,25, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6410,75 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,50 грн, комісія за кредитним договором - 603,00 грн. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» обґрунтованими і такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за Кредитним Договором № 122006 від 08.11.2023 року заборгованість у сумі 7015,25, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6410,75 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1,50 грн, комісія за кредитним договором - 603,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Тараненко А.І., що підтверджується договором про надання правничої (правової) допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року та свідоцтвом № 4956 Тараненко А.І. про право на заняття адвокатською діяльністю, на суму 7000,00 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Тараненко А.І., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 7 000,00 грн., а також витрачений на надані послуги час (6 годин) є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг з вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial