Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Десантненської сільської ради, загальною площею 6,46 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ОД № 070697 від 03.08.2004. Позивачка спадщину прийняла, проте оригінали правовстановлюючого документа відсутній. У зв`язку з цим звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документу померлому та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської областіне з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , свідоцтвом про народження позивачки. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Десантненської сільської ради, загальною площею 6,46 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ОД № 070697 від 03.08.2004, виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Кілійського району Одеської області від 09.07.2004 р. № 364. Відповідно до акту про встановлення фактів від 29.07.2024 встановлено, що позивачка на час смерті проживала зі спадкодавцем, що також встановлено рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20.09.2024 у справі №502/1575/24. Позивачка спадщину прийняла, є спадкоємцем першої черги за законом, Відповідно до спадкової справи №386/02, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що спадкоємцем за заповітом також є також [PERSON] , яка спадщину у вигляді права на земельну частку в КСП «ім. Мічуріна» розміром 3,55 умовних кадастрових гектарах та майнового паю в розмірі 5688 грн прийняла та оформила, про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.09.2002, зареєстрованого в реєстрі за №3945. Спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є відповідач за заповітом [PERSON] .. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, у спірних правовідносинах необхідно також керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). Нормами статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17. Таким чином, позивачка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується актом про встановлення фактів. Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в редакції 1963 року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачка спадщину після смерті батька прийняла шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, спадкове майно у вигляді земельної ділянки дійсно належало спадкодавцю. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved