Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

29 вересня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Факторинг Партнерс звернувся в районний суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №00-8581210 від 28.06.2023 року в розмірі 35 500 грн. 00 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.06.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-8581210, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит у сумі 10 000,00 грн. строком на 120 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі надавши відповідачеві кредитні кошти. 10.04.2025 року укладено Договір факторингу №1-10042024 відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ Факторинг Партнерс права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-8581210. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов Договору , а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав. За таких обставин на Відповідача має бути покладена відповідальність за невиконання зобов`язання встановлена Договором та чинним законодавством України. Загальна заборгованість за кредитним договором складає 35 500 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 10 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25 000,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 500 грн.- заборгованість за комісіями. Термін повернення кредиту настав, але вказана заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.. В наданій суду заяві представник позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без участі представника, також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 12 листопада 2025 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зазначив, що відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтував свої вимоги та не зазначив про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Згідно із частиною першою статті 76 ЦГІК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина пері статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність аб відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В порушення ст. 83 ЦПК України Позивачем не було подано докази надання кредитних коштів відповідачу разом з поданням позовної заяви та відсутність їх у матеріалах справи. ст.126 ППКУ. Наслідки припущення процесуальних строків. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому Позивач не надав обґрунтованих доказів: документи первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформлені розрахункові документи, які підтверджують факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку надав/перерахував Відповідачу згідно кредитного договору первісний кредитор) оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Те що Відповідачу були надані кредитні кошти і що Відповідач використовував саме їх, позивач не надав доказів (документи первинного бухгалтерського обліку). Кредит вважається наданим Позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку Кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений Позичальником при оформленні Кредиту.А посилання Позивача, що він не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, та відмовляє у наданні документів первинного бухгалтерського обліку, як доказ перерахування коштів з розрахункового рахунку, це є порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Якщо кредит був виданий третьою особою то така можливість повинна бути зафіксована в кредитному договорі або укладено угоду про заміну кредитора. Фінансова установа у кредитному договорі на підставі законодавства зобов`язується видати кредит особисто або повинні бути підстави, по яким кредит було видано іншою особою. Тобто кредитор повинен безготівковим способом перерахувати кошти позичальнику із свого розрахункового рахунку. Квитанція № 38795-59914-32283 від 28.06.2023 має ознаки підробки доказів так, як банківська картка відповідача у квитанції № 38795-59914-32283 від 08.04.2021, яка вказана як отримувач переказу, не містить повного номеру, а має вигляд « [NUMBER] », тобто 6 цифр приховані символом «зірочка», що фактично позбавляє можливості ототожнити вказаний номер карти із зазначеним у Договорі та усіх інших документа, адже приховані 6 цифр у такому діапазоні можуть утворювати один мільйон комбінацій, а це вказує на те, що позивач вводить суд в оману, вказуючи на заборгованість. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На аркуші справи 30-40 міститься копія листа без дати та номеру на адресу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРОУ 14360570), в якому останній повідомляє про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.20219. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРОУ 14360570), яке не є учасником даної справи. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. На аркуші справи 41 міститься копія довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про видачу коштів за кредитом №1363-1699 від 13.03.2024, яка, хоч і підписана директором Товариства та містить печатку останнього, не є належним доказом виконання Кредитором п. 4.6 Кредитного договору, а саме списання грошових коштів із рахунку Товариства та зарахування на рахунок відповідача, адже не є первинним бухгалтерським документом. Крім того, у всі доказах, наданих до суду, кредитна картка особа, яка вказала її для здійснення переказу, не містить повного номеру, а має вигляд « НОМЕР 1 », тобто 6 цифр у діапазоні від 0 до 9 приховані символом зірочкою, що фактично позбавляє можливості ототожнити вказаний номер карти із зазначеним у Договорі та усіх інших документа, зокрема листі від Банку та довідці Товариства, адже приховані 6 цифр у такому діапазоні можуть утворювати один мільйон комбінацій (610). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог Позивач не надав до суду доказів на які саме умови погодився Відповідач згідно до «ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ» на веб-сайтах фінансових установ, з яких можна було б зрозуміти чи саме ті правила були на сайтах і як часто вони змінювались та чи є електронний підпис відповідача та позивача на договорах позики, чи є докази цілісності документів з електронним підписом, яка саме процентна ставка була зафіксована у кредитному договорі. Позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні змови в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не доведено позивачем при розгляді вказаної справи. Витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. є сумнівними, тому відповідач просить не задовольняти таку вимогу. 03 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив: 28.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Качай гроші" (далі - ТОВ «Качай гроші») та Відповідачем укладено Договір кредитної лінії № 00-8581210 (далі - Договір). Згідно п. 1.1. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.4. та 1.5. Договору Тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка становить 0,75 (нуль цілих 75 сотих)% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1. даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування Кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Стандартна процентна ставка складає 2,50(два цілих 50 сотих)% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку користування Кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування Кредитом, по день повернення Кредиту За надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає: 500.00 (п`ятсот гривень нуль копійок) грн. Пунктом 1.9 Договору сторони погодили, що Строк дії цього Договору визначається з урахуванням того, що Договір набирає юридичної сили з дати укладення Сторонами та діє до дати, визначеної цим Договором, а в частині виконання сторонами прийнятих зобов`язань до їх повного виконання позичальником, а саме: сплатою кредитодавцю процентів за фактичний період користування кредитом, неустойки при наявності та поверненням суми кредиту в порядку визначеному договором. Зазначений договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором в електронній формі в особистому кабінеті позичальника відповідно до вимог ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Отже, достовірним є той факт, що відповідач добровільно на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту та підтвердив умови його отримання, використавши одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, надісланого на номер його телефону кредитодавцем для підтвердження підписання кредитного договору. З огляду на такі обставини, відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. Тому доводи відповідача про те, що спірний правочин між сторонами не укладався, є безпідставними. На виконання умов укладеного договору, позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. На підтвердження факту видачі кредитних коштів до позовної заяви долучено докази перерахування грошових коштів за договором, а саме квитанцію №38795-59914-32283, відповідно до якої 28.06.2023 15:39:53 від кредитодавця на картку відповідача [NUMBER] було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, зазначена квитанція надавачів платіжних послуг є належним доказом видачі кредиту. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений в постанові від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20, зазначив наступне: (Доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставними. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п.1.4 договору та 6.4 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші» в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. Відсотки є обов`язковою умовою кредитного договору та платою за користування кредитними коштами, до повного повернення останніх. Таким чином, нарахування відсотків за кредитними договорами, з умовами яких погодився позичальник, здійснювалось правомірно та відповідно до норм законодавства, що були чинними на момент укладення договору, а відтак підлягають виконанню в повному обсязі. Розрахунки заборгованості, наявні в матеріалах справи, містять всю необхідну інформацію, є достатніми та належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості відповідача по договору. У період відступлення права вимоги ТОВ «Качай гроші» на користь ТОВ «Факторинг партнерс» сума боргу станом на 10.04.2024 року складала: 35 500 грн., з них: 10 000 грн. тіло кредиту; 25 000 грн. відсотки за фактичне користування кредитними коштами; 500 грн. комісія за обслуговування кредиту. З моменту переходу позивачу права вимоги за договором до пред`явлення їм позовних вимог, а також під час дії в Україні воєнного та надзвичайного стану, нарахування будь-яких додаткових відсотків чи неустойки не здійснювалося. Відповідно до правової позиції , яка викладена у постанові Верховного суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.06.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-8581210, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит у сумі 10 000,00 грн. 10.04.2025 року укладено Договір факторингу №1-10042024 відповідно до якого ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ Факторинг Партнерс права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-8581210. Загальна заборгованість за кредитним договором складає 35 500 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 10 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25 000,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 500 грн.- заборгованість за комісіями. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір № 00-8581210 від 28.06.2023 року було укладено в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Представником позивача у позовній заяві зазначено про стягнення з відповідача судових витрат за надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги 13000,00 грн. У постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. При визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. У провадженні адвоката перебуває значна кількість аналогічних справ, тобто вони є типовими. З урахуванням категорії справи складання позову не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль. Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд доходить висновку , що справедливим буде стягнення з відповідача на користь товариства в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3000 грн. за правову допомогу, надану в ході розгляду справи у суді першої інстанції. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Факторинг Партнерс до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути непогашену заборгованість року в сумі 35 000,00 грн., з яких 10 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25 000,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у задоволенні решти позовних вимог відмовити. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд

Outcome: partial