Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Білінкіна Т.В. пояснила, що [PERSON] перебувала в офіційному шлюбі з [PERSON] в якому народився син [PERSON] . 07.12.2023 шлюб між ними розірвано, дитину залишено проживати з матір`ю. Після розлучення [PERSON] жодного разу не виявив бажання відвідати сина, зв`язок з ним не підтримує та не піклується про нього. Відповідач свідомо, протягом 5 років самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Позивач боїться, що «чужий дядько» може прийти до дитячого садочка та забрати її дитину. Також позивачці відомо, що [PERSON] був притягнений до кримінальної відповідальності. Вважає, що вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим за місцем реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада». Жодних клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Представник Служби у справах дітей ВК Городищенської міської ради на розгляд справи не з`явився, подавши заяву про слухання справи без його участі. У вирішенні спору поклався на розсуд суду, просив врахувати висновок органу опіки та піклування. Оскільки відповідач не подав відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Врахувавши доводи представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження, відповідач у справі [PERSON] , являється батьком малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 07.12.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ВК Городищенської міської ради № 4161/01-02-31 від 10.04.2025, [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] . Також за указаною адресою проживає [PERSON] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає. За довідкою-характеристикою Орловецького старостинського округу № 84 від 10.04.2025, [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та сином [PERSON] . Характеризується [PERSON] позитивно. За довідкою-характеристикою Орловецького старостинського округу № 86 від 23.04.2025, [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Характеризується посередньо. Має малолітнього сина [PERSON] , який з батьком не проживає. Інших компрометуючих даних, письмових заяв чи скарг на поведінку [PERSON] немає. За довідкою лікаря-періатра ТОВ «Сімейна поліклініка «Медицина для тебе», [PERSON] з приводу профілактичних оглядів чи лікування свого сина [PERSON] не звертався. Дитина супроводжувалася матір`ю. Відповідно акту обстеження умов проживання від 29.09.2025, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з матір`ю [PERSON] , її батьками: [PERSON] та [PERSON] , братом [PERSON] . [PERSON] самостійно виховує [PERSON] , який перебуває на її утриманні, батько дитини участі не приймає. Згідно висновку органу опіки та піклування № 599/01-02-08 від 04.09.2025, виконавчий комітет Городищенсько міської ради як орган опіки та піклування, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , по причині невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Городищенської міської ради, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його сина [PERSON] , оскільки [PERSON] запрошувався на перше засідання комісії питань захисту прав дитини, за допомогою мобільного зв`язку та був попереджений про позбавлення його батьківських прав, однак останній заперечень не подав. Про друге засідання комісії питань захисту прав дитини, він був повідомлений належним чином поштовою кореспонденцією. Однак на засідання питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив. У зв`язку з чим комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] виключно в інтересах дитини. При цьому комісія не відклала розгляд указаного питання у зв`язку з неявкою [PERSON] та не з`ясувала поважності причин неявки останнього на засідання комісії. За зверненням [PERSON] прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] без з`ясування його позиції щодо указаного питання. Доказів про належне повідомлення [PERSON] про час і місце проведення засідання комісії, суду не надано. У висновку також зазначено, що [PERSON] , у силу свого віку та сімейних обставин, не може критично оцінити дану ситуацію, тому бесіда з дитиною не проводилася. Такі висновки комісії викликають у суду подив та обґрунтовані сумніви в адекватності складеного ними висновку, зокрема в частині того, яким чином комісія, навіть не поспілкувавшись із дитиною та не з`ясувавши її відносини з батьком, приходить до висновку, що в інтересах самої дитини є позбавлення її батька батьківських прав. Суд також звертає увагу й на те, що раніше [PERSON] до органу опіки та піклування не зверталася. При цьому, при першому ж її зверненні до цього органу, останніми, без вжиття будь яких дієвих заходів до [PERSON] , відразу було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, дослідивши та оцінивши вище зазначені обставини щодо змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Городищенської міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає недостатнім вказаного висновку як доказу у справі для задоволення позовних вимог, оскільки в ньому не наведено підстав і аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано. Саме така позиція сформована у постанові Верховного Суду від 26.01.2023, у справі 164/812/21, провадження № 61-4527св22. Дивним також виглядає острах позивача, що «чужий дядько забере з дитячого садочка її сина». Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що відповідач [PERSON] не є «чужим дядьком», а є батьком малолітнього [PERSON] , який має такий же самий обсяг прав і обов`язків до дитини як і сама позивач. Ніщо не заважає позивачеві прохати вихователів дитячого садочка повідомляти її у разі, коли батько бажає самостійно забрати дитину, з метою подальшого узгодження часу спілкування між батьком і сином. Такі твердження позивача дають суду обґрунтовані підстави вважати, що позивач намагається перешкодити відповідачеві у спілкуванні з власним сином. При цьому, позивач не надала суду доказів того, що нею було створено належні умови для вільного спілкування сина з батьком, однак останній, не зважаючи на це, не бажає приймати участь у вихованні своєї дитини, піклуватися про неї. А тому, суд приходить до висновку, що позивач не навела в суді достатніх підстав, які були б підтверджені належними і допустимими доказами, для висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина.

Outcome: dismissed