Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулося до суду з позовом, де просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 368,93 гривень та судові витрати. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 06.04.2018 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/3254260 (далі також - кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит у сумі 49998,80 грн строком на 60 місяці - з 06.04.2018 до 05.04.2023 включно. Кредит надається на споживчі потреби шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника. Також кредитним договором визначено процентну винагороду щомісячно у розмірі 15,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором та щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.30 % від суми кредиту. Для обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості [NUMBER] . 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» і ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір про відступлення прав вимоги № 4-2023, відповідно до якого відступлено право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1/3254260 від 06.04.2018 та 15.09.2023 відбулась передача прав вимоги за цим договором. 15.09.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» направило повідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги за договором 1/3254260 від 06.04.2018 до ТОВ «Глобал Спліт» на суму 28368,93 грн. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 26.09.2025 у позичальника утворилась загальна заборгованість за Договором 1/3254260 від 06.04.2018 у розмірі 28368,93 грн, що складається з: - 8943,17 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; - 2176,21 грн - прострочена заборгованість за відсотками; - 17249,556 грн - прострочена заборгованість за комісією. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач же свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредит не повернув, проценти за користування ним та комісії не сплатив, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 28368,93 грн. боргу, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 8943,17 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 2176,21 грн., простроченої заборгованості за комісією 17249,55 грн, а також судові витрати. Ухвалою судді від 20.11.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив слухати справу у його відсутність в порядку спрощеного позовного провадження, проти винесення рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань або відзиву до суду не направив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 06.04.2018 між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/3254260, згідно з яким банк надає позичальнику кредит в сумі 49998,80 грн строком на 60 місяців - з 06.04.2018 до 05.04.2023 включно. Підпунктами 1.3.1 та 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору визначено процентну винагороду щомісячно у розмірі 15,0% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, та щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30 % від суми кредиту. Пунктами 3.1 та 3.2 кредитного договору також передбачено пеню та штрафи. Згідно з п. 3.3 договору у разі невиконання або неналежного виконання умов Договору та правил, незаконне розголошення або використання банківської таємниці, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Договір містить також посилання на Закон України «Про споживче кредитування». Згідно з розрахунком заборгованості станом на 26.09.2025 наданого позивачем заборгованість [PERSON] , за кредитним договором № 1/3254260 від 06.04.2018р., становить 28 368,93 грн та складається з: 8943,17 грн - заборгованість за основним боргом; 2176,21 грн - заборгованість за відсотками; 17249,55 грн - заборгованість за комісією. З виписок по рахунку АТ «Креді Агріколь Банк» за період з 06.04.2018 по 05.04.2023 вбачається рух коштів по рахунках клієнта [PERSON] . З копії платіжної інструкції № 22133939-1 від 06.04.2018 вбачається перерахування клієнту коштів у сумі 47800,00 грн на вказаний рахунок, призначення платежу - надання кредиту згідно з кредитним договором № 1/3254260 від 06.04.2018. З копії договору відступлення права вимоги № 4-2023 вбачається, що 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал спліт» укладено вказаний договір, за яким первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові права вимоги первісного кредитора. Загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступаються відповідно до цього договору, встановлюється згідно з реєстром прав вимоги, який складається сторонами у паперовому та електронному вигляді. Додатками № 1-6 до договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29 серпня 2023 року є реєстр прав вимоги № (не вказано), перелік документів на підтвердження права вимоги, форма повідомлення боржника за кредитним договором, перелік інформації (реквізитів) до Реєстру прав вимоги та розширеного реєстру, форма акта приймання-передачі розширеного реєстру прав вимог щодо кредитних договорів та розрахунок заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк». Дані додатки є не заповненими, але підписаними представниками АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал спліт». Згідно з доданим реєстром прав вимог № 1 від 15.09.2023 на умовах договору первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржників, серед яких за № 421 значиться [PERSON] , номер кредитного договору № 1/3254260 від 06.04.2018, загальна заборгованість 28368,93 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення договору про надання кредиту, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним кредитним договором позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи встановлені обставини, відсутність заперечень, клопотань або заяв відповідачки вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договорів про відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 11 119,38 грн. з яких 8943,17 грн - заборгованість за основним боргом; 2176,21 грн - заборгованість за відсотками; Суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача комісії за вказаними договором, немає виходячи з наступного. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Виходячи зі змісту вищенаведених норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Договором передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, за надання довідок щодо стану заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20, провадження № 61-11866св21 за позовом особи до ПАТ «ПУМБ» про визнання договору недійсним. Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial