Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 07.10.2017 між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що син постійно проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач з початку 2025 року не бере участі в утриманні сина, ухиляється від передбаченого законодавством обов`язку щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, хоча є працездатним, отримує дохід, має транспортний засіб та нерухоме майно. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з 2026 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 16.12.2025 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що він визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 07 жовтня 2017 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини /а.с. 6, 7/. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , який постійно проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] є працездатним, перебуває на військовій службі, отримує постійний дохід, однак з початку 2025 року добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до статтей 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати малолітнього сина [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останнього до його повноліття, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, беручи до уваги, що відповідачем не було надано суду доказів на спростування позовних вимог та заперечень проти заявленого позивачем розміру аліментів, суд вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 15.12.2025, та до досягнення дитиною повноліття. Позов [PERSON] в частині стягнення аліментів починаючи з 2026 року не підлягає задоволенню, адже відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду, а у даному випадку позов подано до суду 15.12.2025. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка звільняється від сплати судового збору в дохід держави, беручи до уваги те, що спір у даній справі не пов`язаний з порушенням прав відповідача [PERSON] на соціальний захист саме як учасника бойових дій і відповідно у цьому випадку відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial