Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» Памірський Максим Анатолійович звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором № 511197-КС-001 про надання кредиту від 28 вересня 2024 року у розмірі 42 617,96 грн, а також судових витрат зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - позивач ТОВ «Бізнес позика») та [PERSON] (далі - відповідачка) було укладено договір № 511197-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказаний договір було укладено шляхом направлення позивачем відповідачці пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту, яку остання прийняла шляхом використання одноразового ідентифікатора, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні правовідносини. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачці грошові кошти, а відповідачка - повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, визначених договором. На виконання умов укладеного договору позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 23 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої були зазначені відповідачкою під час заповнення анкетних даних в особистому кабінеті. Водночас відповідачка, скориставшись наданими кредитними коштами, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у визначені договором строки кредит та проценти за користування кредитними коштами не повернула, у зв`язку з чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому відповідачкою здійснювалося часткове погашення заборгованості за договором на загальну суму 28984,20 грн., однак у повному обсязі зобов`язання виконано не було. Внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору станом на 03 липня 2025 року за нею утворилася заборгованість у загальному розмірі 42 617,96 грн., яка складається з: 18 269,44 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 15 345,96 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 9 002,56 грн. - заборгованості за штрафами. У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. Від відповідачки [PERSON] до початку розгляду справи надійшли письмові пояснення, у яких вона не заперечує факт укладення кредитного договору № 511197-КС-001 від 28 вересня 2024 року з ТОВ «Бізнес позика» та отримання кредитних коштів. Водночас відповідачка зазначає, що кредитні правовідносини виникли та виконувалися в період дії воєнного стану, у зв`язку з чим, на її думку, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій у розмірі 9 002,56 грн,. передбачених умовами договору. У зв`язку з цим, вона просить суд задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 511197-КС-001 від 28 вересня 2024 року у розмірі 33 615,40 грн., з яких: 18 269,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 15 345,96 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Крім того, до початку розгляду справи від відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Від представника позивача - ТОВ «Бізнес Позика» Басалиги Діани Михайлівни через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, у яких вона звертає увагу суду на те, що відповідачка у своїх запереченнях не оспорює юридично значимі обставини, а саме факт укладення кредитного договору з позивачем, факт отримання кредитних коштів, здійснення платежів за договором, а також наявність заборгованості. У зв`язку з цим відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Також зазначає, що відповідачкою здійснено часткову оплату за кредитним договором на загальну суму 28 984,20 грн., що є конклюдентними діями та свідчить про визнання нею договірних зобов`язань. Умовами кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, при цьому у разі порушення графіка платежів припиняється застосування зниженої процентної ставки та проценти нараховуються за стандартною ставкою. Проценти за користування кредитом нараховувалися виключно в межах строку дії кредитного договору, а після його закінчення їх нарахування не здійснювалося. При цьому позивачем не заявлялися до стягнення санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а заявлені до стягнення проценти є платою за користування кредитними коштами, а не мірою відповідальності. Збільшення загальної вартості кредиту є наслідком порушення відповідачкою умов договору та графіка платежів, оскільки проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості. Відповідачкою не подано жодних доказів, які б спростовували правильність наданого розрахунку або підтверджували повне та своєчасне виконання зобов`язань. Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості сформований автоматизованою системою позивача, містить відомості про всі нарахування та здійснені платежі й відповідає умовам кредитного договору. Також зазначає, що нараховані проценти є платою за користування кредитними коштами, а не неустойкою, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх зменшення судом за власною ініціативою без відповідних заяв сторін. З урахуванням викладеного представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2024 року відповідачка з метою отримання грошових коштів звернулася до ТОВ «Бізнес позика» шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. На підтвердження волевиявлення відповідачки щодо отримання кредиту судом досліджено Анкету клієнта, сформовану в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес позика». Зі змісту анкети вбачається, що відповідачка зазначила свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації та проживання, контактний номер телефону, електронну адресу, а також визначила бажану суму кредиту - 23 000,00 грн. та дату його отримання - 28 вересня 2024 року. У зазначеній анкеті відповідачка також вказала номер банківської картки [NUMBER] , на яку мали бути перераховані кредитні кошти. Вказані анкетні дані були використані кредитодавцем для ідентифікації позичальниці та формування індивідуальної кредитної пропозиції при укладенні договору в електронній формі. 28 вересня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» сформувало та направило Пропозицію (оферту) укласти Договір про надання кредиту № 511197-КС-001 (споживчий кредит, електронна форма), у якій визначено істотні умови кредитування, реквізити кредитодавця, правові підстави здійснення фінансової діяльності, а також порядок укладення договору шляхом використання інформаційно-комунікаційних систем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В оферті прямо зазначено, що договір укладається дистанційно, в електронній формі, а його підписання здійснюється шляхом акцепту позичальником запропонованих умов із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається на фінансовий номер телефону позичальника. Судом встановлено, що 28 вересня 2024 року о 21:04:37 відповідачка здійснила прийняття (акцепт) оферти, підписавши електронний документ одноразовим ідентифікатором UA-6739, направленим на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи. У тексті акцепту відповідачка підтвердила, що повністю та безумовно приймає умови запропонованого договору, ознайомлена з порядком його укладення та надала згоду на укладення договору в електронній формі. Таким чином, суд дійшов висновку, що 28 вересня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою укладено Договір № 511197-КС-001 про надання споживчого кредиту в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Волевиявлення відповідачки на укладення договору підтверджено прийняттям оферти та введенням одноразового ідентифікатора, що відповідно до умов договору прирівнюється до власноручного підпису та відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 2.1 договору визначено, що ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальниці грошові кошти у розмірі 23 000,00 грн., а позичальниця взяла на себе обов`язок повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту у порядку та строки, встановлені договором і Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», які є його невід`ємною частиною. Відповідно до пункту 2.3 договору, строк користування кредитом становить 24 тижні, а згідно з пунктом 2.7 договору строк дії договору визначено до 15 березня 2025 року. Згідно з пунктом 2.4 договору, встановлено стандартну процентну ставку у розмірі 1 % на день, яка є фіксованою, незмінною протягом усього строку дії договору та не може бути збільшена кредитодавцем в односторонньому порядку. Пунктом 2.5 договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту у розмірі 4 600,00 грн, яка нараховується одноразово в дату видачі кредиту та є незмінною протягом усього строку дії договору. Договором прямо визначено, що будь-які додаткові або супутні послуги за цим договором відсутні. Відповідно до пункту 2.8 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 56 453,00 грн., а згідно з пунктом 2.9 договору загальні витрати за кредитом складають 33 453,00 грн. Пунктом 2.10 договору визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку у розмірі 6 680,12 %, розраховану відповідно до методики, затвердженої постановою Національного банку України № 16 від 11.02.2021. Згідно з пунктом 2.11 договору, денна процентна ставка становить 0,86 %, при цьому договором наведено формулу її розрахунку та визначено кількість днів кредитування - 169 днів. Пунктами 2.12-2.13 договору встановлено, що дата видачі кредиту - 28.09.2024, а кінцева дата повернення кредиту - 15.03.2025. Згідно з пунктом 2.14 договору, кредит надано для задоволення особистих потреб позичальниці, не пов`язаних із підприємницькою чи професійною діяльністю, у зв`язку з чим договір є договором споживчого кредиту. Відповідно до пунктів 4.2-4.2.1 договору, за умови дотримання графіка платежів проценти за користування кредитом нараховуються за зниженою процентною ставкою, яка дорівнює 1 % на день. Разом з тим, пунктами 4.2, 4.2.4 та 10.3 договору передбачено, що у разі прострочення чергового платежу понад 7 календарних днів, починаючи з 8-го дня прострочення, нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою. Пунктом 4.2.2 договору затверджено графік платежів, який передбачає 12 періодичних платежів з фіксованою сумою кожного платежу 4 720,00 грн, а загальна сума платежів за договором складає 56 453,00 грн, що включає суму кредиту, проценти та комісію. Згідно з пунктом 7.5 договору, у разі прострочення повернення кредиту після закінчення строку кредитування позичальниця зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 1 % від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, пунктом 7.6 договору передбачено застосування штрафу у розмірі 32 % від суми простроченої заборгованості за кожен факт порушення грошового зобов`язання, із встановленням обмеження сукупного розміру штрафних санкцій - не більше половини суми кредиту, отриманого позичальницею. Судом також досліджено Паспорт споживчого кредиту від 28 вересня 2024 року, з якого вбачається, що відповідачці до моменту укладення договору було повідомлено всі істотні умови кредитування, у тому числі суму кредиту, строк, процентні ставки, комісію, орієнтовну загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, графік платежів, наслідки прострочення та право кредитодавця залучати колекторську компанію. Паспорт споживчого кредиту підтверджено електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8552, що свідчить про ознайомлення та згоду відповідачки з його змістом. Крім того, судом досліджено Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», які визначають порядок укладення кредитних договорів, нарахування процентів, виконання та припинення зобов`язань, а також права та обов`язки сторін кредитних правовідносин. Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» 28 вересня 2024 року було перераховано грошові кошти у сумі 23 000,00 грн. на банківську картку відповідачки № [NUMBER] , реквізити якої зазначені нею в анкеті клієнта. Зазначене підтверджується наданим позивачем підтвердженням здійснення переказу, а також інформацією та випискою АТ КБ «ПриватБанк», з яких убачається належність картки відповідачці та зарахування на неї відповідних коштів. Сукупність досліджених доказів свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань та виникнення між сторонами дійсних договірних правовідносин. Суд звертає увагу, що наведені документи є первинними документами фінансового обліку та відповідно до вимог законодавства підтверджують реальність здійснення відповідної фінансової операції. Таким чином, ТОВ «Бізнес позика» належним чином виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 511197-КС-001 від 28 вересня 2024 року та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 23 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку, зазначену нею при заповненні анкетних даних в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Волевиявлення відповідачки на укладення договору підтверджується прийняттям пропозиції (оферти) кредитодавця та підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до умов договору та вимог закону прирівнюється до власноручного підпису. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка до моменту укладення договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, розмір процентної ставки, комісії, орієнтовну загальну вартість кредиту та можливі наслідки невиконання зобов`язань, що підтверджується підписанням паспорта споживчого кредиту та інших електронних документів. Після укладення договору кредитодавцем було виконано зобов`язання щодо надання кредитних коштів, які були перераховані на банківську картку відповідачки, зазначену нею при заповненні анкетних даних, що свідчить про фактичне отримання відповідачкою кредиту та початок виконання договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, що виразилося у порушенні обов`язку щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та інших передбачених договором платежів, у відповідачки утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості, долучених позивачем до матеріалів справи, станом на 03 липня 2025 року заборгованість відповідачки за кредитним договором № 511197-КС-001 від 28 вересня 2024 року становить 42 617,96 грн., з яких: 18 269,44 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 15 345,96 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 9 002,56 грн. - заборгованості за штрафами. Суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості містить деталізацію складових боргу, дозволяє встановити джерело виникнення заборгованості, її розмір та період нарахування, а тому є зрозумілим, логічним та таким, що піддається перевірці. Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини свідчать про те, що відповідачка взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконала, у передбачені договором строки суму кредиту, проценти за користування кредитом та інші платежі у повному обсязі не сплатила, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням кредитного договору, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в електронному документі та підписаний стороною з використанням електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, встановлених законом. Частиною другою статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Відповідно до статей 11, 12 цього Закону електронний договір укладається шляхом направлення оферти однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною, а підписання договору може здійснюватися, зокрема, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 та від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, а договір, укладений в електронній формі відповідно до закону, відповідає цій вимозі (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 629 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням строків, установлених договором (статті 610, 612 ЦК України). Відповідно до статей 76, 81, 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин вважається правомірним, доки його недійсність не встановлена судом. У даній справі кредитний договір недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. Оцінюючи доводи відповідачки щодо відсутності правових підстав для стягнення штрафних санкцій, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі штрафних санкцій, передбачених умовами договору, у зв`язку з порушенням відповідачкою строків виконання грошового зобов`язання. Відповідачка, заперечуючи проти стягнення штрафних санкцій, посилалася на дію воєнного стану та положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якими передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану. Разом із тим суд враховує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема Прикінцеві та перехідні положення цього Закону викладено в новій редакції. Згідно з новою редакцією пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», що діє з 24 грудня 2023 року, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності зазначеним Законом. Датою набрання чинності вказаним Законом є 24 грудня 2023 року, а отже тридцятий день включно припадає на 23 січня 2024 року. Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено 28 вересня 2024 року, тобто після зазначеної дати. За таких обставин положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Оцінивши доводи відповідачки, суд дійшов висновку, що штрафні санкції у розмірі 9 002,56 грн є договірною неустойкою, передбаченою пунктом 7.6 кредитного договору, нарахованою у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання. З огляду на дату укладення договору зазначені санкції не підпадають під звільнення від відповідальності, встановлене законодавством на період дії воєнного стану, а їх розмір відповідає умовам договору та не перевищує встановлених ним обмежень. Відповідно до принципу lex specialis derogat legi generali застосуванню підлягають норми спеціального закону. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що правові підстави для звільнення відповідачки від відповідальності у вигляді штрафних санкцій відсутні, а нарахування та стягнення таких санкцій здійснено позивачем відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, то понесені ним судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved