Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

13 листопада 2025 року прокурор засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] в дохід місцевого бюджету Зарічненської територіальної громади грошові кошти у сумі 17301,05 грн, з яких 9620,00 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 6384,33 грн інфляційні втрати, 1296,72 грн три проценти річних. В обгрунтування позовних вимог вказував, що в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, відомості і документи якої є офіційними, 24 листопада 2020 року зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт серії РВ051201123465 по об`єкту: «Будівництво житлового будинку з вбудованим магазином», адреса: [ADDRESS] . Замовником будівництва об`єкту є [PERSON] . Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером 5622255101:05:005:0036 площею 0,25 га, з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, 19 квітня 2021 року зареєстровано декларацію серії РВ101210419524 про готовність до експлуатації об`єкта: «Будівництво житлового будинку з вбудованим магазином». У декларації зазначено, що будівельні роботи виконувались у строк з 17 листопада 2020 року по 31 грудня 2020 року. Згідно даних Декларації РВ101210419524 від 19 квітня 2021 року вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію становить 481 тис грн, у т.ч. витрати на будівельні роботи 300 тис грн. У розділі «Пайова участь» вказано, що кошти пайової участі не сплачувались на підставі п.13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року. Крім того, відповідно до відомостей Декларації РВ101210419524 від 19 квітня 2021 року у розділі «Терміни будівництва», строк введення об`єкта в експлуатацію становить 19 квітня 2021 року. Згідно технічного паспорта на житловий будинок з вбудованим магазином від 05 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , площа забудови складає 513 кв.м. Відповідно до витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно, 22 квітня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з вбудованим магазином, об`єкт житлової нерухомості так. Загальною площею 513 кв.м. Підстава для реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: 527 виданий 05 квітня 2021 року та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: РВ051201123465. Згідно інформації Зарічненської селищної ради № 2748 від 20 жовтня 2025 року, договорів про сплату пайової участі між [PERSON] та селищною радою не укладалося. Кошти пайової учать у розвиток інфраструктури населеного пункту від [PERSON] до бюджету Зарічненської селищної ради не надходили. Рішенням Зарічненської селищної ради від 25 листопада 2016 року за № 367/11/2016 затверджений Порядок розрахунку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури Зарічненської селищної ради. Порядок визначає умови залучення коштів замовників будівництва для розвитку інфраструктури з урахуванням соціально-економічної важливості об`єктів будівництва. 24 листопада 2020 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєструвало повідомлення про початок виконання будівельних робіт РВ051201123465 на об`єкт «Будівництво житлового будинку з вбудованим магазином с. Іванчиці Зарічненського району Рівненської області». Замовником будівництва об`єкта є відповідач [PERSON] . У розділі «Пайова участь» вказано про звільнення від оплати на підставі п.13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-1X від 20 вересня 2019 року. Однак це стосується об`єктів, будівництво яких розпочате після 01 січня 2021 року. Згідно з даними інформації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, загальна кошторисна вартість об`єкта будівництва становить 481 тис грн, отже розмір пайової участі, що підлягає сплаті становить 9620,00 грн. (481 000 грн х 2%). Відповідач у добровільному порядку кошти у вказаному розмірі не перерахував. Заслухавши учасників справи, дослідивши подані докази, суд уважає, що позов потрібно задовольнити, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України. Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають: кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В силу положень ч. 8 ст. 40 вказаного Закону на замовника покладений обов`язок подати до органу місцевого самоврядування звернення про укладення договору про пайову участь та документів, що підтверджують вартість будівництва. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України). Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (п. 68-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору, як і відсутні докази укладення договору про пайову участь. Факт відсутності договору (договір не укладено) не заперечувався учасниками справи. З 01 січня 2020 року статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-ІХ. Суд вважає, що законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) чітко визначені підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: - договори пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними; - якщо станом на 01 січня 2020 року такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01 січня 2020 року встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX. Зокрема абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва. Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені) абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Відповідач [PERSON] , як замовник, здійснюючи будівництво, не уклав договір про пайову участь, не виконавши тим самим вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не сплатив. Відтак, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. Верховний Суд у своїй постанові від 13 грудня 2022 року у справі № 910/21307/21, зазначив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14 грудня 2021 року зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до Зарічненської селищної ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Зарічненська селищна рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів. На теперішній час право позивача є порушеним, а тому в силу статті 1212 ЦК України несплачені кошти безпідставно збережені замовником будівництва відповідачем та підлягають стягненню на користь позивача. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, такими що підтверджуються матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати та три проценти річних, вірно розраховані прокурором за проміжок часу з 20 квітня 2021 року, тобто з наступного дня після реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта і до дня звернення з позовом до суду, з чим погоджується суд. Прохання відповідача [PERSON] зарахувати в суму безпідставно збережених коштів пайової участі вартість проведеного ним будівництва дороги до свого будинку, судом не приймається з огляду на таке. В п. 4.4. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури Зарічненської селищної ради, затвердженого рішенням Зарічненської селищної ради від 25 листопада 2016 року № 367/11-2016 визначено, якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність. Рішення про зменшення приймає Зарічненська селищна рада до укладення договору. З відповіді Зарічненської селищної ради від 02 січня 2026 року слідує, що ні технічні умови ні рішення про зменшення селищною радою не приймалися. Також у матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано ні кошторисної вартості побудованої відповідачем до власного будинку дороги, ні доказів передачі цієї дороги у комунальну власність, що на переконання суду унеможливлює зменшення відповідачу визначеної йому пайової участі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Outcome: approved