Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

В липні 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Душаченко І.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання угоди дійсною, визначення часток співвласників в праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивував тим, що 15.12.1999 між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивачі набули право власності (купили) ціле домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований на Південній товарній біржі. Всі умови договору сторони виконали, проте договір не було посвідчено нотаріально. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємцем після його смерті є його син позивач [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька. Проте на теперішній час позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння не був посвідчений нотаріально, крім того не визначені частки співвласників у праві спільної сумісної власності на дане майно, які, на переконання позивача, є рівними. Посилаючись на викладене, позивач просить суд: 1)Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 10282, укладений 15.12.1999 на Південній товарній біржі, а саме домоволодіння по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , діючих від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - дійсним; 2)Визначити частки у праві спільної сумісної власності на домоволодіння по [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці за кожним. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 08.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у ПН ММНО Недвиги А.Ф. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 24.10.2025. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Душаченко І.С. не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. 10.10.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, від неї 21.08.2025 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 15.12.1999 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , з іншої було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останні купили ціле домоволодіння по [ADDRESS] . Договір було укладено на Південній товарній біржі та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.12.1999 за реєстровим № 6752 (а.с. 25, 26). Позивачі вказують на те, що після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами були виконані всі умови договору. Договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін вимог щодо порушення їх прав не заявив. Після укладання договору міни позивачами було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу. Згідно повідомлення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.04.2025 згідно паперових носіїв право власності на буд. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору № 10282 від 15.12.1999, зареєстрованого на Південній товарній біржі (а.с. 24). 14.08.2010 [PERSON] уклала шлюб, в результаті чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). 11.03.2021 [PERSON] уклала шлюб, в результаті чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 16-20). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 23). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки домоволодіння по [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після його смерті прийняв його син позивач по спраі [PERSON] . Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились на користь позивача. Однак на теперішній час позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння не був посвідчений нотаріально, крім того не визначені частки співвласників у праві спільної сумісної власності на дане майно. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 15.12.1999, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачам реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, договір виконано сторонами повністю, суд вважає позов в частині визнання угоди дійсною обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. За положеннями частини третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, судом встановлено, що частки співвласників у праві власності на домоволодінні [ADDRESS] є рівними і складають по 1/4 частині частка кожного. У поданій позовній заяві позивач не просив суд стгнути з відповідачів судові витрати, тому,

Outcome: approved