Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

У червні 2023 року ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 19 079 грн. 79 коп., з яких сума боргу за житлово-комунальні послуги 19 045 грн. 60 коп., інфляційні втрати 25 грн. 45 коп. та 3% річних у розмірі 8 грн. 74 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» є теплопостачальною організацією, яка є виконавцем послуги з виробництва та постачання теплової енергії у житловому будинку [ADDRESS] та має на це відповідні ліцензії. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач з моменту набуття права власності на квартиру покладений на нього обов`язок не виконав, договір про надання йому комунальної послуги з теплопостачання з позивачем не уклав, за надані послуги з теплопостачання не сплачував. Співвласники багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, рішення про вибір моделі договірних відносин не прийняли та відповідний договір з виконавцем комунальної послуги не уклали. 01 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті сайті позивача було опубліковано текст Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (публічний договір приєднання). Між позивачем та відповідачем з 01 листопада 2021 року укладено публічний договір приєднання. Відповідно до п. 34 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Таким чином, останнім днем оплати споживачем спожитих ним послуг з теплопостачання є останній день місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 38 Типового індивідуального договору передбачено, що споживач на звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору. Згідно із даними обліку ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року [PERSON] спожито послугу з теплопостачання на суму 19 045 грн. 60 коп. Оплата за спожиті послуги від відповідача не надходила, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість перед позивачем за надані послуги. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Ухвалу про відкриття провадження по справі та повістки відповідачу направлено на адресу останнього відомого місця перебування (місце знаходження майна): [ADDRESS] . Конверти повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням. Також суд розміщував оголошення про виклик відповідача на сайті суду. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. У ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» є теплопостачальною організацією, яка є виконавцем послуги з виробництва та постачання теплової енергії у житловому будинку [ADDRESS] . ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» має чинні ліцензії на виробництво теплової енергії серії АЕ № 198363 від 02 квітня 2014 року та на постачання теплової енергії серії АЕ № 460626 від 16 червня 2014 року, переоформлені Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 284 від 22 травня 2019 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційна довідка № 313647357 від 28 жовтня 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 277916032224, номер запису про право власності № 6367801 від 17 липня 2014 року. 01 жовтня 2021 р. на офіційному веб-сайті сайті ТОВ «Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання» було опубліковано текст Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (публічний договір приєднання). У копії фінансово-особового рахунку № [NUMBER] зазначено, що заборгованість [PERSON] станом на дату подання позовної заяви становить 19 045 грн. 60 коп. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Співвласники багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира споживача, рішення про вибір моделі договірних відносин не прийняли та відповідний договір з виконавцем комунальних послуг не уклали. 01 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті позивача було опубліковано текст Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (публічний договір приєднання). За таких обставин, між позивачем та відповідачем з 01 листопада 2021 року укладено публічний договір приєднання. Відповідно до п. 34 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 року, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Таким чином, останнім днем оплати споживачем спожитих ним послуг з теплопостачання є останній день місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 38 Типового індивідуального договору передбачено, що споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційна довідка № 313647357 від 28 жовтня 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 277916032224, номер запису про право власності № 6367801 від 17 липня 2014 року. Таким чином, обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг виник саме з цієї дати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. На підставі ч. 4 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. На момент обладнання у квартирі [PERSON] вузла обліку теплової енергії діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Пунктом 10, 24 вказаних Правил № 630 передбачено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Підпунктами 4 та 5 п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року № 830 встановлено, що не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж (систем), у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від зазначених мереж (систем) інших власників квартир та нежитлових приміщень. Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Натомість самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати. Самовільне втручання у систему теплопостачання багатоквартирного будинку, а саме перекриття опалення окремими квартирами створює додаткові теплові втрати для суміжних квартир будинку, призводить до нестабільної роботи інженерних систем теплопостачання будинку, порушує гідравлічний режим та тепловий баланс будинку, що може призвести до пошкодження обладнання, теплових втрат, утворення грибку в холодних приміщеннях та передчасної необхідності проведення капітального ремонту. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованим. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання з 1 грудня 2022 року по 23 лютого 2022 року. Три відсотки розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]. Таким чином, сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з з 1 грудня 2022 року по 23 лютого 2022 року складає 8, 74 грн. Інфляційні збитки розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Інфляційні збитки за період з 1 грудня 2022 року по 23 лютого 2022 року складає 25, 45 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved