Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.11.2019 в розмірі 71 434.42 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 06.11.2019 між сторонами було укладено Договір про надання банківських послуг «Monobank» б/н шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. За умовами договору [PERSON] відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено суму кредитного ліміту, вказану в мобільному додатку, в розмірі 35 000 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачу поточний рахунок та встановивши кредитний ліміт. Зобов`язання по поверненню кредиту відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість та позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав та стягнення заборгованості в судовому порядку. Ухвалою суду від 03.12.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Копію цієї ухвали, позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням за його зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду. Відзиву на позов відповідачем не подано. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.11.2019 відповідач, [PERSON] , звернувся до Акціонерного товариства «Універсал Банк» із заявою з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити на своє ім`я поточний рахунок № [NUMBER] та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у Додатку, відповідно до умов Договору. Відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім того, він беззастережно погодився із тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступу розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Крім того, відповідач в Анкеті-заяві зазначив, що просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, як відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6). Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Підтвердив, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 10.11.2025, зазначено, що 06.11.2019 [PERSON] в АТ «Універсал Банк» відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 35 000 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу, загальний залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 05.10.2025 становить 71 434.42 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, підписавши 06.11.2019 анкету-заяву, висловив згоду на отримання банківських послуг, а саме, просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору. Суд враховує, що анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію та номер паспорта, дату та орган його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді. У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. В той час, такого додатку представником позивача до позову не додано. На підтвердження позовних вимог представником позивача до матеріалів справи надано: копію анкети-заяви від 06.11.2019, оригінал довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, покрокова інструкція активації картки Монобанк, Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк», паспорт споживчого кредиту Картка монобанк, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, розрахунок боргу. Разом з тим, вказані документи не підтверджують відкриття відповідачу рахунку, надання кредиту та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає банк, виходячи з наступного. Так, надані представником позивача Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк», паспорт споживчого кредиту Картка монобанк не містять підпису відповідача. Згідно з позицією Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), за відсутності підпису позичальника на вказаних документах - відсутні підстави вважати, що надані позивачем Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», паспорт споживчого кредиту є достатніми доказами укладення договору кредиту на тих умовах, які там зазначені, у випадку відсутності доказів, що відповідач з ними ознайомився при підписанні Анкети-заяви. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів відкриття відповідачу поточного рахунку. Суд звертає увагу, що в анкеті-заяві від 06.11.2019 [PERSON] просив відкрити йому поточний рахунок № [NUMBER] , однак, в Довідці позивача про розмір кредитного ліміту зазначено, що відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який встановлено кредитний ліміт. Крім того, відповідно до підрозділу 4 розділу ІІ Умов (4. Надання та обслуговування кредиту) ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Сторони домовились, що Банк має право, на власний розсуд переглядати ліміт до використання в межах суми Ліміту кредитування, що зазначений в Договорі. Клієнт шляхом розрахунку за товару та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. Пунктом 4.26 підрозділу 4 розділу ІІ Умов визначено, що сторони погодили, що зобов`язання Банку за цим Договором та Додатками до нього за невикористаною Клієнтом сумою кредиту /ліміту кредитування є відкличними і безризиковими (Банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови). З аналізу зазначених вище положень убачається, що підписання Анкети-заяви не є обов`язковою умовою видачі картки, і Банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови, Банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки із встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і ним була отримана, крім того Банк має підтвердити суму кредитного ліміту, що був встановлений на карту. Крім того, анкета-заява від 06.11.2019 містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів. В анкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди. Як встановлено судом, саме по собі звернення відповідача до банку із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. Зазначена позивачем сума отриманого відповідачем кредиту у вигляді кредитного ліміту в розмірі 35 000 грн. не підтверджується жодними доказами. Також позивачем не обґрунтовано суму заборгованості саме за тілом кредиту в розмірі 71 434.42 грн., тоді як, відповідно до довідки про встановлення кредитного ліміту [PERSON] , такий ліміт начебто встановлений в розмірі 35 000 грн. При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Разом із тим, суд зауважує, що АТ «Універсал Банк» не надало доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, зазначеного в анкеті-заяві, видачі йому кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів встановлення кредитного ліміту та користування ним відповідачем, а також розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20. Наданий представником позивача розрахунок боргу складений представником банку в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт надання відповідачу кредиту, ні користування відповідачем кредитним лімітом, ні факт наявності заборгованості. При цьому, виписки з рахунку відповідача на підтвердження встановлення йому кредитного ліміту та фактичного користування відповідачем такими коштами представником позивача до матеріалів справи не надано, клопотань про їх витребування, згідно вимог ст. 84 ЦПК України, представником позивача не заявлялось, а також ним не зазначено про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У своїй позовній заяві до суду АТ «Універсал Банк» просив розглянути справу у його відсутність в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних матеріалів. Подавши до суду таке клопотання позивач тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, є внутрішнім документом банку, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом порушення відповідачем своїх зобов`язань та існування боргу. Будь-яких доказів видачі кредитних коштів, використання відповідачем вказаних коштів та вчинення відповідачем дій направлених на підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідачу [PERSON] відкрито рахунок, надані кредитні кошти, що він користувався ними та порушив свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором від 06.11.2019 станом на 06.10.2025 в розмірі 71 434.42 грн. (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять, і суд відхиляє як необґрунтовані. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк. Згідно із вимогами ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Будь-яких посилань щодо неможливості подання цієї виписки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, матеріали справи не містить. Так, за змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими. Із наданих позивачем доказів тільки Анкета-заява містить підпис відповідача. Проте зазначена анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов. Крім того, матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято Банком за заявою відповідача від 06.11.2019, чи відкрито рахунок, чи прийнято відмову у його відкритті, якщо відкрито, то яка картка відповідачу була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За відсутності доказів про розмір фактично наданого кредиту суд позбавлений законної можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Отже, у зв`язку із недоведенням позивачем факту відкриття відповідачу кредитного рахунку, видачі йому кредитних коштів, зокрема, шляхом встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту, фактичного користування відповідачем кредитними коштами та порушення своїх зобов`язань з їх повернення, суд вважає, що підстави стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту відсутні, а тому підстав задоволення позову не вбачається. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed