Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Адвокат Біліченко О.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, в розмірі 30000,00 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді «слюсар-ремонтник» ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у період з 1999 року по 2024 рік. 12.06.2024 року позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за ст.38 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.02.2025 №01/04, виданим Філією «Університетська лікарня» Харківського національного медичного університету, позивачу встановлено ряд хронічних професійних захворювань. Згідно з пунктами 16, 17.2.3., 17.2.4 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 52/25/4200/В (рішення від 08.08.2025 р. №52/25/4200/Р, складеному у КНП «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ) ступінь втрати професійної працездатності позивача внаслідок професійних захворювань складає 30%. Позивач вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 30% та роботою на підприємстві відповідача. За таких обставин, йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, що в грошовому еквіваленті складає 30000 грн. Ухвалою судді від 01 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» подав до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав. Зазначив, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач під час працевлаштування був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» при прийомі позивача на роботу повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства і колективного договору, тобто позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці на підприємстві відповідача та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Протягом роботи [PERSON] на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та на момент його звільнення з підприємства, останнім не надавалися будь-які докази наявності у нього професійних захворювань. Під час роботи на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» [PERSON] щороку проходив періодичні медичні огляди, у зв`язку з чим, допускався відповідачем до роботи за своєю професією. [PERSON] добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи він не відмовлявся, про те, що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для його життя або здоров`я, позивач адміністрацію ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не повідомляв. Роботодавцем позивачеві надавалися передбачені законодавством пільги і компенсації. Згідно з п.3.8. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, у результаті роботи понад встановлений період у шкідливих та особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Аналогічне посилання міститься в п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 31.03.2025. Тому вважає, що відповідачем виконано вимоги ст.29 КЗпП України. Крім того вважає, що оскільки згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 52/25/4200/В від 08.08.2025р. позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 30 % тимчасово на період з 01.04.2025р. по 02.07.2026р. без встановлення групи інвалідності внаслідок професійного захворювання. Таким чином, у даному випадку визначений ступінь втрати професійної працездатності позивача на рівні 30% є тимчасовим та не є остаточним. Отже, розмір заявленої моральної шкоди у сумі 30000,00 грн є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Враховуючи викладені обставини вважає, що відсутніми підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». Представник позивача адвокат Біліченко О.О. подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позові. Зазначив, що заявлена ціна позову - 30000 грн цілком співвідноситься із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності. При цьому позивачем враховано, що причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є встановлена «Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4) наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту) та перевищення їх показників по ГДК. Також зазначив, що у випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва наявність моральної шкоди у працівника презюмується. Враховуючи викладене, на задоволенні заявлених вимог наполягає. До відповіді на відзив додано докази витрат позивача на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи на загальну суму 11000 грн (станом на 11.12.2025), яку також просить стягнути з відповідача. Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якої просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн та про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11000,00 грн відмовити. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Біліченко О.О., які про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, адвокат Біліченко О.О. надав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі; крім того, просить стягнути з відповідача заявлені судові витрати в розмірі 8000,00 грн. Представник відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» адвокат Ніколенко М.М.,який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилися, надав заяву, відповідно до якої правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву,підтримує в повному обсязі, просить провести судовий розгляд за його відсутністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача [PERSON] , останній перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжсталь» на посаді слюсаря-ремонтника обтискного цеху та цеху гарячої прокатки у період з 08.12.1999 по 12.06.2024. Розпорядженням № 712 від 12.06.2024р. Позивача було звільнено з ПАТ «Запоріжсталь» на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.02.2025 за №01/04, у [PERSON] встановлені діагнози вперше виявлених хронічних професійних захворювань (отруєння): -хронічний бронхіт токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність 0 - І (нуль -першого) ступеню - захворювання професійне, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р. -хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступень) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р. Вищезазначені захворювання є професійними та встановленими вперше. Підґрунтям для встановлення професійного захворювання є: профмаршрут - стаж роботи в шкідливих умовах праці 24 років 6 місяців - ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» слюсар-ремонтник цеха гарячої прокатку (обтискного цеху); дані інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 29.07,2024р., згідно якої підпадав під дію підвищених концентрацій пилу, токсичних речовин: Мn > в 1,3 рази, кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу 2-10% > ГДК у 22 -2,2 рази, заліза (ІІІ) оксиду в 1,1-1,2 рази, шум на робочому місці - 88,7- 93,2 дБА (ГДР - 80 дБА); строк дії за зміну 84,8-95,8 %; умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; скарги та клінічні прояви, характерні для даних захворювань; анамнез захворювань - поступовий розвиток у період роботи в шкідливих умовах праці; відсутність інфекційного початку та шкідливих звичок в анамнезі; дані додаткових обстежень (у т.ч. рентгенографія ОГК, висновки: лікаря пульмонолога, ортопеда-травматолога, сурдолога, отоларинголога, дані аудіометрії, спірографії). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 березня 2025 року (Форма П-4) щодо [PERSON] , комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): -хронічний бронхіт токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність 0- І (нуль-першого) ступеню - захворювання професійне, встановлено вперше у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р.; -хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступень) за класифікацією Остапкович В.Є. та [PERSON] - захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р. 9. Дата встановлення остаточного діагнозу 27 лютого 2025 року. 10. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: відділення соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ. 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. № 248, умови праці на робочому місці [PERSON] відносяться до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі»: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин, в т.ч. аерозолів фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі»; -по рівню шумового навантаження - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; -по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: -загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі». 14. Діагноз основний: 1.Хронічний бронхіт токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність 0-І (нуль-першого) ступеню (J 42) - захворювання професійне, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р. 2.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступень) за класифікацією Остапкович В.Є. та [PERSON] (Н90.5) - захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 27.02.2025р. Діагноз супутній Гіпертонічна хвороба І ст. (ІІІ). Стан після операції на поперековому відділі хребта (24.05.2022р.- Правобічна інтерламінектомія L5-S1, видалення грижі L5-S1 міжхребцевого диску: 10.08.2022р. видалення грижі L5-S1 міжхребцевого диску, рецидивної кили) (Z98.8). Нестабільність в ділянці L4-L5, L5-S1 (М53.2), ретролістез L5 І ст. (М43.1). анталгічний правобічний С-сколіоз поперекового відділу хребта (М41). Спондилоатроз С3-С4; С5-С6, L1-S1, спондильоз L4-L5 (М47), протрузії дисків С3-С4; С5-С6, L4-L5 (М51.2). Цервікоалгія (М54.2). Виражений люмбоішиалпчний синдром (М54.4). Порушення функції хребта, статики та динаміки ходи (R26). ДОА суглобів лівої стопи II ступеню. ПФС І (М15.8). Професійні захворювання встановлені вперше. 16. На момент розслідування хворий [PERSON] не працює у ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» з 13.06.2024. 17. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин Слюсар-ремонтник цеху гарячої прокатки ПАТ «Запоріжсталь» ремонту, монтує, демонтує, випробує та регулює особливо складне, великогабаритне, унікальне, експериментальне та дослідне устаткування, агрегати і машини, виявляє і усуває дефекти під час експлуатації устаткування та під час перевірки в процесі ремонту, перевіряє на точність в випробовує під навантаженням відремонтоване устаткування та інше. Внаслідок недосконалості технологічного процесу, тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (стаж роботи - 24 роки 06 місяців), та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. 18. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): 1. Наявність на робочому місці слюсаря-ремонтника цеху гарячої прокатки ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (стаж роботи - 24 роки 06 місяців) шкідливих виробничих факторів: І. Хімічні фактори: -концентрація марганцю у зварювальних аерозолях за його вмісту до 20% перевищує ГДК в 1,3 рази (0.26 мг/м3 при ГДК 0,2 мг/м3), згідно з «Державні медико-санітарні нормативи допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.07.2024 №1192 (далі - Державні медико-санітарні нормативи №1192); -концентрація азоту діоксиду 0,8-1,3 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3, вуглецю (ІІ) оксиду -7,0-14,0 мг/м3 при ГДК 20,0 мг/м3, з урахуванням ефекту сумації речовин односпрямованої дії, їх концентрації перевищують ГДК у 1,35 рази, згідно з Державними медико-санітарними нормативами №1192; -концентрації кремнію діоксину кристалічного за вмісту в пилу 2-10% перевищує ГДК у 2,1-2,2 рази (8,6-8,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3); -концентрації кремнію діоксиду аморфного у суміші з оксидами марганцю перевищують ГДК у 1,2 рази (1,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3); -концентрації залізі (ІІІ) оксиду перевищують ГДК у 1,1-1,2 рази (6,7-8,4 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3). З урахуванням ефекту сумації речовин односпрямованої дії, концентрації кремнію діоксиду кристалічного перевищують ГДК в 3,3-3,35 рази; концентрації кремнію діоксиду аморфного у суміші з оксидами марганцю та заліза (ІІІ) перевищують ГДК у 2,6 рази, згідно з Державними медико-санітарними нормативами №1192. II. Шум: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 8,7-13,2 дБА (90.1-93.2 дБА, при ГДР - 80 дБА) згідно з ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми шуму, ультразвуку та інфразвуку». Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 52/25/4200/В від 08.08.2025, позивачеві з 01.04.2025 встановлено 30% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у загальному розмірі 30%. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст.23ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємствах відповідачів, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана [PERSON] в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку з необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки; переживання, пов`язані з тим, що позивач не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі i застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв i тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. В ході розгляду справи судом встановлено, що умови праці на підприємствах відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам, що підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 31 квітня 2025 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем вищезазначені докази у їх сукупності дають підстави для висновку про наявність у позивача стійкої втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та права на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача,їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках,наслідків,що наступили. Твердження представника відповідача про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. Щодо посилань відповідача на п.3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу, згідно з яким «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», то суд враховує положення статті 9 КЗпП України, відповідно до яких умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, та констатовано, що вказана правова норма не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством, адже вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. При цьому, суд також враховує, що причиною професійних захворювань позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу протягом тривалого часу. Доводи представника відповідача про здійснення підприємствами компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Те, що ці захворювання є професійними, було встановлено саме висновком спеціалізованого медичного закладу. Суд враховує, що після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він повинен періодично проходити лікування, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, перебуває під спостереженням лікарів. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівникові моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є заявлена позивачем сума 30000,00 грн. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп.а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд акцентує увагу відповідачів на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21). Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За п.1) ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1) ч.2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved