Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

До Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява від Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (АТ «ПУМБ», код ЄДРПОУ 14282829, адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4), в особі представника Супрун Єлизавети Вікторівни, до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову складає 33584 гривень 57 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 січня 2020 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001531256501, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з початковим кредитним лімітом у сумі 10000.00 грн., який у подальшому був збільшений до 20000.00 грн. Позивач посилається на норми цивільного законодавства, зокрема на статті 526 та 629 Цивільного кодексу України, що встановлюють обов`язок сторін належно та своєчасно виконувати прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору. У позовній заяві зазначається, що відповідач тривалий час не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Відповідно до положень статті 1050 Цивільного кодексу України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач, як кредитодавець, має право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості у разі прострочення сплати чергових платежів понад один місяць. Позивач стверджує, що він виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи, направивши відповідачу письмову вимогу (повідомлення) на адресу місця проживання, однак заборгованість погашена не була. Станом на 03 червня 2025 року загальна сума заборгованості відповідачки перед АТ «ПУМБ» склала 33584.57 грн. Ця сума включає: 18484.52 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом), та 15100.05 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Заборгованість за комісією складає 0 грн. Банк також обґрунтовує збільшення кредитного ліміту умовами Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з якими згода клієнта зі зміною розміру ліміту вважається підтвердженою, якщо він протягом 30 днів після отримання SMS-повідомлення не заявив про свою незгоду та/або здійснив першу платіжну операцію. Щодо дотримання строків позовної давності, позивач вказує, що відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності становить три роки. Банк наголошує на тому, що перебіг цього строку був перерваний діями відповідача, які свідчили про визнання ним свого боргу, оскільки кредитною карткою користувалися та здійснювали платежі до 02.08.2022 року. Крім того, позивач зазначає, що впровадження карантину з 11 березня 2020 року та введення режиму воєнного стану з 24 лютого 2022 року призвело до продовження строків позовної давності на строк дії цих обставин, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України. Таким чином, АТ «ПУМБ» вважає, що строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 33584.57 грн., а також стягнути витрати зі сплати судового збору у сумі 2422.40 грн. Також АТ «ПУМБ» просить розглянути справу в спрощеному позовному провадженні, за відсутності представника Банку, та не заперечує проти винесення судом заочного рішення у разі неявки відповідачки. Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 05 листопада 2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено строки для подання заяв по суті справи. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що 22 січня 2020 між AT «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 2001531256501 видано кредит у сумі 20000, 00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, що підтверджено у справі розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку за період з 22 січня 2020 року по 03 червня 2025 року. Так, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03 червня 2025 року складає: 33584 57 грн, з яких: 18484, 52 грн заборгованість за кредитом, 15100, 05 грн заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вищезазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст.6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В статті 525 ЦК України вказано на недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до з абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, представником позивача надано заяву № № 2001531256501 від 22 січня 2020 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, довідку про збільшення кредитного ліміту із 10000 грн. до 20000, 00 грн., виписку по рахунку відповідача № [NUMBER] на підтвердження перерахування коштів, розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого загальна сума боргу складає 33584 57 грн, з яких: 18484, 52 грн заборгованість за кредитом, 15100, 05 грн заборгованість за процентами. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі, а відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі. При цьому, суд також враховує, що відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості у повному обсязі та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved