Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі [PERSON] ), в якому, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором №3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023, укладеним між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в розмірі 83 275,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 07 вересня 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна», далі первісний кредитор, та відповідачем [PERSON] укладено договір № 3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов цього договору, сума кредиту складає 10200 гривень, строк договору 360 днів: із 07.09.2023 року по 01.09.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; стандартна процентна ставка 2% в день; знижена процентна ставка 1,3% в день. На виконання умов зазначеного договору відповідачу були перераховані грошові кошти у сумі 10 200 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна». Пунктом 1.2.1. договору, сторони передбачили, що за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому, сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п. 1.3 Договору). Тому, 07.09.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено додатковий договір до договору №3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023 року. Сума кредиту, яка була надана за додатковим договором складає 2 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Таким чином, загальна сума кредиту склала 12 200 грн. [PERSON] , в свою чергу, не виконав в повному обсязі обов`язків щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами, внаслідок чого порушив умови зобов`язання. В подальшому, 24 травня 2024 року на підставі укладеного договору факторингу №24/05/2024, право вимоги за договором №3961250 від 07.09.2023 року, перейшло до позивача, як нового кредитора. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №3961250 від 07.09.2023 року в загальному розмірі 68 635,45 гривень, з яких: 12 199,99 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 56 435,46 грн. сума заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Відповідно до умов п.1.3 Договору №3961250 від 07.09.2023 року, строк дії кредиту 360 днів з 07 вересня 2023 року по 01 вересня 2024 року. В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року становить 60 календарних днів здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 14 640 гривень (розрахунок заборгованості 12199,99х2%=244х60 календарних дні) у межах погодженого строку надання кредиту зазначеному п.1.3 Договору №3961250 від 07.09.2023 року. Позивач вважає, що заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з відповідача становить 71 075 гривень 46 копійок.(нараховані проценти первісним кредитором у сумі 56 435 гривень 46 копійок, проценти нараховані ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у сумі 14 640 гривень). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 07.09.2023 між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на суму 10 200,00 грн., строком на 360 днів. Укладений договір здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний застосунок «Credit7». Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Вказаним договором передбачена стандартна процентна ставка у розмірі 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору, а також знижена процентна ставка у розмірі 1,30% в день, яка застосовується: якщо Клієнт до 07.10.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Також, пунктом 1.2.1. Договору, сторони передбачили, що за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому, сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п. 1.3 Договору). 07.09.2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено додатковий договір до договору №3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023 року. Сума кредиту, яка була надана згідно з додатковим договором складає 2 000 грн. Таким чином загальна сума кредиту, яка була надана відповідачу за договором № 3961250 та із урахуванням додаткового договору від 07.09.2023 склала 12 200 грн. Підписавши 07.09.2023 договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідач взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору). Відповідно до інформації, викладеній у листі ТОВ «Пейтек Україна» № 20240531-685 від 31.05.2024, грошові кошти в сумі 10 200,00 грн. були перераховані ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну картку № [NUMBER] . Як вбачається із інформації, викладеній у листі №1133-3105 від 31.05.2024, ТзОВ «Універсальні Платіжні Рішення» було перераховано 2 000,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Згідно інформації, яка була витребувана ухвалою суду від АТ «Приватбанк» за клопотанням позивача, слідує, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 07.09.2023 року здійснено переказ коштів на суму 10200 грн. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до переконання про виконання первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за договором від 07.09.2023 № 3961250 належним чином, шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 12200 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , що належить відповідачу. Відповідачем під час судового розгляду не спростовано належними та допустимими доказами те, що зобов`зання первісного кредитора ТзОВ «Лінеура Україна» не виконано. Також, суд вважає, що зазначений кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3961250 від 07.09.2023 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано 07.09.2023 о 10:52:51 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Х231». Крім цього, додатковий договір від 07.09.2023 до Договору №3961250 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.09.2023 відповідачем підписано 07.09.2023 о 16:22:20 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Р911». Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Таким чином, підписання відповідачем договору шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, розрахунок заборгованості наданий представником відповідача, спростовується наявними доказами у матеріалах справи, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту у розмірі передбаченому договором. При розгляді вказаної справи, суд враховує позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №3961250 від 07.09.2023, наданого ТОВ «Лінеура Україна», загальна сума заборгованості [PERSON] , станом на 24.05.2024 становить 68 635,45 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 12 199,99 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 56 435,46 грн. 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024, що є Додатком №1 до Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] загальна сума заборгованості якої за кредитним договором №3961250, складає 68 635,45 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 12 199,99 грн.; за нарахованими відсотками 56 435,46 грн. 10.12.2024 змінено найменування позивача з ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Таким чином, суд вважає, що до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3961250 від 07.09.2023. Враховуючи наведені судом обставини, суд оцінивши та дослідивши докази, а також у їх сукупності, вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором №3961250 від 07.09.2023 підлягає до задоволення у частині тілу кредиту у розмірі 12199,99 грн. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача сум нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 71075,46 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.3 договору №3961250 від 07.09.2023, сторони обумовили у ньому, що строк кредиту складає 360 днів, а саме з 07.09.2023 року по 01.09.2024. Після переходу прав вимог до відповідача за вказаним кредитним договором, позивач ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснило додаткове нарахування відповідачу процентів за 60 календарних днів в розмірі 14 640,00 грн. за період з 24.05.2024 (відступлення права вимоги) до 22.07.2024., які просить стягнути із відповідач. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №3961250 від 07.09.2023 про надання коштів на умовах кредиту, розрахунок нарахованих відсотків відповідачу первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна» проведений із 07.09.2023 по 24.05.2024 на суму 60876,26 грн. При цьому, відповідно до даного розрахунку розмір відсоткової ставки за період з 07.09.2023 по 07.10.2023 складає 1,3% у день, що становить 158,6 грн. у грошовому виразі, а з 08.10.2023 по 24.05.2024 у розмірі 2 % в день, що становить 244 грн. у грошовому виразі, відповідно до умов укладеного договору. Крім цього, позивачем з 24.05.2024 по 22.07.2024 відповідачу додатково нараховано відсотки у розмірі 14640 грн., із розрахунку 2% в день. Також, судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору сплатив первісному кредитору 4440,8 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, які зараховано на погашення відсотків, відтак, сума заборгованості відповідача первісному кредитору ТзОВ «Лінеура Україна» по відсотках склала 56 435,46 грн. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України Про споживче кредитування. Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України Про споживче кредитування визначено, що денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Стаття 8 Закону України Про споживче кредитування визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5%. При цьому, відповідно до п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Таким чином, максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня 1% (з 21.08.2024). Договір про надання грошових коштів у позику № 3961250 укладений між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 07.09.2023, тобто до набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому нарахування відсотків останньому має здійснюватись згідно п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості у частині нарахованих відповідачу відсотків, оскільки вважає, що такі відсотки відповідачу слід нараховувати з урахуванням обмеження максимального розміру денної процентної ставки, з урахуванням вимог зазначеного Закону. Таким чином, суд вважає, що нарахування відповідачу відсотків слід провести наступним чином: -з 07.09.2023 по 07.10.2023 із розрахунку у розмірі 1,3% у день, що складає 158,6 грн. у грошовому виразі згідно умов договору та буде становити 4 758 грн.; -з 08.10.2023 до 22.04.2024 із розрахунку 2% у день, що складає 244 грн. у грошовому виразі та буде становити 48312 грн., із розрахунку (244х198), де 198 кількість календарних днів у вказаному періоді: -з 23.04.2024 по 22.07.2024 із розрахунку 1,5% в день, що складає 183 грн. у грошовому виразі та буде становити 16653 грн., із розрахунку (183х91), де 91 кількість календарних днів у вказаному періоді. Відтак, загальна сума відсотків за період з 07.09.2023 по 22.07.2024 (у межах строку кредитування) нарахованих відповідачу із урахуванням наведених вище положень Закону буде складати 69 723 грн. Враховуючи, що відповідачем на виконання зобов`язань сплачено 4440,8 грн., відтак, сума відсотків, які підлягають стягненню із нього на користь позивача за вказаний період буде складати 65282,2 грн. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов у частині стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом слід задовольнити частково, на суму 65282,2 грн. Відтак, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3961250 від 07.09.2023, в розмірі 77482, 19 грн., з яких 12 199, 99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 65282,2 грн. нараховані відсотки у межах строку кредитування. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд приходить до наступного Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial