Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

В інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся його представник адвокат Холодняк В.М. з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Сміла Черкаської області помер [PERSON] . Після його смерті у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Терещенко М.Є. заведена спадкова справа № 101/2012. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся син [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Померлий [PERSON] для [PERSON] - є батьком, таким чином [PERSON] є спадкоємцем першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України після смерті свого батька. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 15 липня 1997 року, посвідченого дочірнім підприємством - філія «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі» зареєстрованого в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-587/97, належить [PERSON] . [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Терещенко М.Є. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно після смерті свого батька, тобто на житловий будинок по [ADDRESS] . У зв`язку з адміністративною реформою районних центрів, приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.Є. стала іменуватися приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу. Постановою приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.Є. від 17 липня 2014 року № 284/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] після смерті померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу зареєстрований 15 липня 1997 року Смілянською біржею (філією ТБ Київська Біржа нерухомості Джі-Ай-Пі за реєстровим номером 1-587/97, не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, який підтверджує належність спадкодавцю житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. Згідно листа Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 06 червня 2013 року № 179-о за [PERSON] станом на 01.01.2013 зареєстровано в даному відділку право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу виданого ДП-філія «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» 15.07.1997, реєстр. № 1-587/97. З часу укладення договору купівлі-продажу від 15.07.1997 [PERSON] правомірно володів та користувався за життя належним йому житловим будинком в якому він проживав та було зареєстровано його місце проживання в ньому. Наведені вище обставини позбавляють позивача можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , відтак позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача, - адвокат Холодняк В.М., подав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник Смілянської міської ради Черкаської областів судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Згідно копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого повторно 23 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, встановлено, що [PERSON] є батьком позивача, та матір`ю є [PERSON] . У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця, та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Таким чином, спадкування належного [PERSON] майна повинно відбуватися за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 15 липня 1997 року, посвідченого дочірнім підприємством - філія «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі» зареєстрованого в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-587/97, належить [PERSON] . За змістом договору купівлі-продажу від 15.07.1997, зареєстрований Смілянською біржею (філією ТБ «Київська Біржа нерухомості Джі-Ай-Пі») продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив жилий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який побудовано в 1975 році із селікатних блоків облицьований плиткою, дах під шифером, загальна площа всієї споруди складає 55,4 кв.м., житлова площа складає 27,0 кв.м., у дворі цього житлового будинку такі господарчі споруди: літня кухня, погріб, сарай, колодязь та огорожа, продаж цього будинку відбувся за 12100 грн. Покупець набуває право власності на згаданий будинок з дня засвідчення (реєстрації) договору «Смілянською біржею Джі-Ай-Пі» та зареєстровано Смілянською біржею (філією ТБ «Київська Біржа нерухомості Джі-Ай-Пі) в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-587/97. Відповідно до ст. 277 ЦК України договір підлягає обов`язковій реєстрації в Смілянській дільниці БТІ Черкаської області. Згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» це договір не підлягає нотаріальному засвідченню. Відповідно до ст. 153 ЦК ЦРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно листа Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 06 червня 2013 року № 179-о за [PERSON] станом на 01.01.2013 зареєстровано в даному відділку право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу виданого ДП-філія «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» 15.07.1997, реєстр. № 1-587/97. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Терещенко М.Є. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно після смерті свого батька, тобто на житловий будинок по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.Є. від 17 липня 2014 року № 284/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] після смерті померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу зареєстрований 15 липня 1997 року Смілянською біржею (філією ТБ Київська Біржа нерухомості Джі-Ай-Пі за реєстровим номером 1-587/97, не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, який підтверджує належність спадкодавцю житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями. З часу укладення договору купівлі-продажу від 15.07.1997 [PERSON] правомірно володів та користувався за життя належним йому житловим будинком в якому він проживав та було зареєстровано його місце проживання в ньому. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно не був нотаріально посвідчений за життя спадкодавця, відтак за вказаних обставин спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити у нотаріуса спадщину за законом після смерті [INFO] його батька, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом після смерті батька [PERSON] , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому відмовлено у його видачі, оскільки ним не надано належним чином посвідчених правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, відповідно до статті 47 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до змісту ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) договір вважається укладеним, коли між сторонами впотрібнійу належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956 XII ( в редакції чинній на момент укладання біржової угоди) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. (з наступними змінами) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ст.49 ЗУ «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За умовами договору купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами від 15 липня 1997 року посвідченої дочірнім підприємством «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», зареєстрованої в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-587/97 сторонами досягнуто всіх умов, які передбачені в угоді, що підтверджено підписами сторін та Біржева угода зареєстрована в Смілянському відділку КП «ЧООБТІ». Відтак з письмових доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що за життя спадкодавець [PERSON] правомірно набув права власності на будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] та правомірно ним володів, а після його смерті відкрилася спадщина на вказане майно. Жодних доказів на спростування факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] матеріали справи не містять. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На стягненні судових витрат із відповідача, які складаються із судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп., позивач не наполягав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved