Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

29 вересня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Шахтарської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є тіткою [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, життям дитини не цікавиться, допомоги на її утримання не надає. Відповідно до наказу №05/1-од від 12 червня 2025 року [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю позивача, до вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини. Позивач з березня 2024 року займається всіма питаннями, пов`язаними з вихованням та утриманням дитини. Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , має у власності квартиру, вони працюють, мають стабільний дохід, тобто у них є можливість та бажання виховувати дитину. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] ; призначити її опікуном дитини; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять ухвалити рішення в інтересах дитини. Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити частково, з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 05 серпня 2025 року. Копією повторного свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05 серпня 2025 року підтверджується, що мати дитини - [PERSON] , померла [INFO] . Копією судового наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1877/18 від 27 листопада 2018 року підтверджується, що стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Першотравенська, Дніпропетровської області, проживаючої та зареєстрованої по [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) з [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого по [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 26 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Відповідно до наказу №05/1-од від 12 червня 2025 року [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю позивача, до вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини. Батько дитини самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо своєї дитини, її вихованням та утриманням не займається. Дитина проживає в сім`ї позивача, яка є її тіткою. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи, отримує стабільний заробіток, перебуває у шлюбі з [PERSON] , має у власності квартиру, тобто має змогу утримувати та виховувати малолітню дитину. Дитина навчається в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, позитивно характеризується, з березня 2024 року і по даний час проживає у [PERSON] , яка є її тіткою, за весь час навчання дитини, батько дитини навчанням її не цікавився, на зборах жодного разу не був присутнім, на дзвінки класного керівника не відповідає, що підтверджується характеристикою учбового закладу. Виробничою характеристикою підтверджується, що [PERSON] працював в ШУ "Першотравенське" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з 01 жовтня 2024 року по 25 квітня 2025 року, зарекомендував себе як безвідповідальний працівник, систематично не зявлявся на роботі без поважної причини, мав прогули на протязі трьох місяців, з колегами не знаходився в дружніх відносинах, мав шкідливі звички. Висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №837 від 19 листопада 2025 року підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON] . Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд зважає на те, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим при ухваленні рішення судом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тобто, суду доведено, що відповідач самоусунувся від обов`язку щодо утримання та виховання своєї дочки. На даний час дитина проживає з тіткою та її чоловіком, які створюють для неї всі необхідні умови для життя та розвитку, піклуються про неї, утримують її. Суд враховує вік дитини, її думку та усвідомлене ставлення до вирішення вказаного питання, що стосується її інтересів. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на дитину. Аліменти з відповідача на утримання дитини стягнуті судовим наказом Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Стосовно позовних вимог про призначення позивача опікуном дитини. Опіка та піклування встановлюється судом та органом опіки та піклування. Опікун та піклувальник призначається: над недієздатною чи обмежено дієздатною особою - судом за поданням органів опіки та піклування; над малолітньою чи неповнолітньою особою (якщо питання не стосується обмеження дієздатності) - органом опіки і піклування відповідно до ч.1 ст. 61 Цивільного кодексу України. В даному випадку в повноваження суду не входить право призначати опікуна над дієздатною дитиною, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір по справі в розмірі 2 422,40 гривень за дві вимоги немайнового характеру: позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, її позовні вимоги задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень. Позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, в задоволенні цієї вимоги відмовлено, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved