Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась в Пустомитівський районний суд Львівської області з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9821703, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Макс Кредит» 19.06.2024 року, у розмірі 32864 грн., яка складається з 13800 грн. заборгованості за тілом кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками та 4100 грн. заборгованості за штрафними санкціями. Мотивувала позовні вимоги тим, що [PERSON] звернулась до ТзОВ «Макс Кредит» і уклала 19.06.2024 року кредитний договір № 00-9821703, шляхом підписання такого, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразових ідентифікаторів 15383, 96939, отримавши грошові кошти у розмірі 12000 грн. строком на 360 днів зі сплатою 1,45% на день протягом всього строку кредитування та одноразової комісії за видачу кредиту в сумі 1800 грн. Вказала, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Зазначила, що на підставі договору факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал від 16.04.2025 року, укладеного між ТзОВ «Макс Кредит» і ТзОВ «Юніт Капітал», а також згідно з реєстром божників до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача. Крім цього, долучила клопотання про витребування у АТ «Таскомбанк» інформації, що містить банківську таємницю. Ухвалою від 05.11.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлялась про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Ухвалою від 05.11.2025 року клопотання представника позивача ТзОВ «Юніт Капітал» Хлопкової М.С. про витребування доказів задоволено. Витребувано в АТ «Таскомбанк» інформацію, що містить банківську тємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «Юніт Капітал» Хлопкову М.С. на отримання в АТ «Таскомбанк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу, докази чого надати суду. Вказана ухвала представником позивача частково не виконана. 16.12.2025 року представником позивача ТзОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С. подано заяву, згідно мотивів якої просила долучити докази скерування АТ «Таскомбанк» в електронному виглядіухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2025 року. 30.12.2025 року від АТ «Таскомбанк» надійшли витребувані судом докази. Ухвалою від 09.01.2026 року стягнуто з позивача ТзОВ «Юніт Капітал» штраф в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. 40 коп. за невиконання ухвали суду від 05.11.2025 року. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачу [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор 15383. Судом встановлено, що 19.06.2024 року [PERSON] уклала з ТзОВ «Макс Кредит» кредитний договір № 00-9821703, шляхом підписання такого, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразових ідентифікаторів 15383, 96939, внаслідок чого отримала грошові кошти у розмірі 12000 грн. строком на 360 днів зі сплатою 1,45% на день протягом всього строку кредитування та одноразової комісії за видачу кредиту в сумі 1800 грн. Встановлено, що первісний кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року, що підтверджується листом ТзОВ «Профітгід» та випискою по рахунку АТ «Таскомбанк». У відповідності до первинних документів, а саме розрахунку, виданого ТзОВ «Макс Кредит», заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 16.04.2025 року становить 28764 грн. та складається з 12000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками, 1800 грн. заборгованості по комісії та 4100 грн. заборгованості по штрафним санкціям. 16.04.2025 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «Макс Кредит» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Юніт Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Згідно з реєстру боржників до договору факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал від 16.04.2025 року вбачається, що ТзОВ «Макс Кредит» відступило на користь ТзОВ «Юніт Капітал» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року, заборгованість за яким становить 28764 грн. та складається з 13800 грн. заборгованості по тілу кредиту, до якого включено заборгованість по комісії за видачу кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками та 4100 грн. заборгованості по штрафним санкціям. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року, виготовленої ТзОВ «Юніт Капітал», вбачається, що станом на 01.10.2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 32864 грн., яка складається з 13800 грн. заборгованості за тілом кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками та 4100 грн. заборгованості за штрафними санкціями. З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до первинних документів, а саме розрахунків виданих ТзОВ «Макс Кредит», заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 27.12.2024 року становить 28764 грн. та складається з 12000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками, 1800 грн. заборгованості по комісії та 4100 грн. заборгованості по штрафним санкціям. При цьому, слід вказати, що первісним кредитором ТзОВ «Макс Кредит» 27.12.2024 року припинено нарахування відсотків за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року. Водночас, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року у розмірі 32864 грн., яка складається з 13800 грн. заборгованості за тілом кредиту, 14964 грн. заборгованості за відсотками та 4100 грн. заборгованості за штрафними санкціями, однак належних та допустимих доказів на підтвердження правильності та безспірності здійснення нарахувань відсотків за користування кредитними коштами після 27.12.2024 року суду не надано. Крім цього, подальше нарахування ТзОВ «Юніт Капітал» процентів за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року є безпідставним, оскільки до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права даної юридичної особи на здійснення такої діяльності. Окрім наведеного, суд не може в повній мірі погодитись із розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року, виготовленим первісним кредитором ТзОВ «Макс Кредит», з огляду на наступне. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В силу вимог п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач та первісний кредитор, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Однак, первісний кредитор незважаючи на те, що кредитний договір № 00-9821703 від 19.06.2024 року укладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 20.08.2024 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1,45 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування з 21.08.2024 року щоденної відсоткової ставки у розмірі 1,45 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства. Суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 19.06.2024 року по 20.08.2024 року відсотків за користування кредитом у розмірі 1,45 % на день, які становлять 10788 грн. (62 дні * 174 грн.). Однак, в подальшому розмір відсотків на день не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про менший розмір відсотків. Таким чином, за період з 21.08.2024 року по 27.12.2024 року (в межах розрахунку заборгованості ТзОВ «Макс Кредит») 128 днів, первісний кредитор, виходячи з розміру кредиту 12000 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 120 грн. на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 15360 грн. (128 днів * 120 грн.). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року, у випадку відсутності погашення заборгованості, повинна була становити 26148 грн. (10788 грн. + 15360 грн.). При цьому, як вбачається із детального розрахунку заборгованості, відповідач внесла грошові кошти у загальному розмірі 20244 грн. в якості погашення заборгованості за відсотками. Таким чином, з врахуванням внесення відповідачем грошових коштів в сумі 20244 грн., заборгованість за відсотками підлягає перерахуванню та становитиме 5904 грн. Окрім наведеного, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 4100 грн. заборгованості по штрафним санкціям. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, заявлена представником позивача заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 4100 грн. не підлягатиме стягненню з відповідача на користь ТзОВ «Юніт Капітал». Враховуючи викладене вище, заборгованість відповідача перед ТзОВ «Юніт Капітал» становитиме 19704 грн., яка складається з 13800 грн. заборгованості по тілу кредиту, до якого включено заборгованість по комісії та 5904 грн. заборгованості по відсоткам. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9821703 від 19.06.2024 року у розмірі 19704 грн., яка складається з 13800 грн. заборгованості по тілу кредиту, до якого включено заборгованість по комісії та 5904 грн. заборгованості по відсоткам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, додатку № 1 до нього, додаткової угоди № 25770871944 від 11.09.2025 року, акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] , становить 7000 грн. та складається з послуг, а саме складання позовної заяви кількістю 2 год., вартістю 5000 грн.; вивчення матеріалів справи кількістю 2 год., вартістю 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації кількістю 1 год., вартістю 500 грн.; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації кількістю 1 год., вартістю 500 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи та підготовка і подання адвокатських запитів/клопотань. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 32864 грн., які підлягатимуть частковому задоволенню в сумі 19704 грн. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: partial