Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року в розмірі 83199,63 гривень, яка складається з 24725,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту та 58474,63 гривень - заборгованості за процентами від суми позики, судові збір у справі та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень. Позов обґрунтований тим, що 02 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7434371 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. У вказаному кредитному договорі між сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та здійснено переказ коштів на рахунок [PERSON] , яка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 24725,00 гривень - заборгованості за тілом позики та 58474,63 гривень - заборгованості за процентами від суми позики. Позивач вказує, що 23 жовтня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23.10/24-ф та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року. Далі, 20 січня 2025 року між ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 20/01/2025-01 та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву (а.с.135-138), просить суд відмовити у задоволенні прозову у повному обсязі, посилаючись на те, що вона не згодна із загальною сумою заборгованості, вважає розраховану суму заборгованості необґрунтованою. Відповідачка стверджує, що вона не підписувала договір, наданий позивачем, її не ознайомлювали з умовами кредитування. Крім того, відповідачка стверджує у відзиві, що розрахунок заборгованості проведено з порушенням законодавства та вимог кредитного договору та сума коштів за правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень є завищеною і неспівмірною. Представник позивача 09 червня 2025 року надав до суду відповідь на відзив (а.с.141-147), просить суд задовольнити позов, посилаючись на те, що кредитний договір підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам закону, позивачем надано детальний розрахунок, вартість робіт на правову допомогу підтверджені належним чином, тощо. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.123-124). Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За таких обставин, відсутні підстави для проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, судове засідання для її розгляду у відповідності до норм ЦПК України не проводиться. Розглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7434371 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. У вказаному кредитному договорі між сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки (а.с.11-19). ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та здійснено переказ коштів на рахунок [PERSON] , яка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 24725,00 гривень - заборгованості за тілом позики та 58474,63 гривень - заборгованості за процентами від суми позики, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.44-51), про що на адресу відповідачки направлялись неодноразові вимоги (а.с.74-100). 23 жовтня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23.10/24-ф та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року (а.с.53-60). Далі, 20 січня 2025 року між ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 20/01/2025-01 та відповідно до витягу з реєстру прав вимоги відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року (а.с.65-69). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а також Закону України «Про електронні довірчі послуги», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора «С1389», що відповідає вимогам закону та підтверджується копією самого договору, наявного в матеріалах даної цивільної справи (а.с.11-18). Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7434371 від 02 січня 2024 року, а відповідачка в свою чергу отримала кредитні кошти та не повернула їх у встановлений договором строк, суд дійшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка не надала своєчасно позикодавцю, кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. Суд також приймає до уваги те, що на момент укладення договору, сторін влаштовували його умови. Протилежного відповідачкою суду не надано. Щодо незгоди відповідачки з розрахунком заборгованості, суд звертає увагу, що власного розрахунку на спростування наведених відповідачкою доводів, остання не надала, тому суд не приймає їх до уваги. За вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту за договором позики становить 24725,00 гривень, натомість заявлені позивачем відсотки за процентами становлять 58474,63 гривень, тому з огляду на вищевикладене та з метою забезпечення відповідності заявленого позивачем до стягнення розмір заборгованості засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне розмір процентів зменшити з 58474,63 гривень до 35000,00 гривень. Таким чином, зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки становить 59725,00 гривень, які складаються з 24725,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 35000,00 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В матеріалах справи наявні копія договору про надання правничої допомоги №10/02/25-02 від 10 лютого 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», додаткової угоди № 5 до договору про надання правничої допомоги № 10/02/25-02 від 10 лютого 2025 року, в якій погоджено надання правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] , акт прийому-передачі наданих послуг від 10 лютого 2025 року, з сукупності яких вбачається розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 гривень. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5024,96 гривень. До матеріалів справи долучено платіжне доручення про сплату позивачем судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1738,92 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial