Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі - ТОВ «Маніфою», Товариство) про визнання недійсним договору позики №5796536 від 03.07.2023. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.07.2023 відносно нього було вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а саме викрадено його мобільний телефон. Особа, яка викрала мобільний телефон позивача, скориставшись його даними, взяла кредит у кількох фінансових компаніях, зокрема у відповідача, з яким в електронній формі було укладено договір позики №5796536 від 03.07.2023 за яким цій особі було надано грошові кошти в сумі 2000 грн на 60 днів. У своїй позовній заяві [PERSON] вказував, що пізніше Оболонським УП ГУНП в м.Києві було встановлено, що особою, яка вчинила злочин, є [PERSON] . Тому, оскільки позивач не укладав із ТОВ «Маніфою» оспорюваного договору позики, не отримував від нього кредитних коштів, у нього відсутній обов`язок з повернення відповідачеві таких коштів, то з огляду на приписи статтей 203 та 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказаний договір позики №5796536 від 03.07.2023 має бути визнаний недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року позовну заяву [PERSON] було передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 для розгляду цивільної справи №753/7029/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду для подання суду відзиву на позов. Разом з тим, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] . Від відповідача ТОВ «Маніфою» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останній заперечував проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що 03.07.2023 в інформаційно-телекомунікаційній системі між позивачем та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики №5796536, згідно з умовами якого Товариство надає позичальнику кошти в сумі 2000 грн у позику строком на 60 днів, а позичальник у свою чергу бере на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Вказаний договір було укладено відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів», а також Правил надання фінансових послуг ТОВ «Маніфою». У поданому відзиві представник відповідача зазначав, що будь-яких запитань щодо зазначеної на сайті Товариства інформації, умов надання позики, форми укладення договору при поданні заявки на його укладення та безпосередньо при самому укладенні договору від позивача не надходило. Для ідентифікації особи позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Маніфою» з боку позичальника було надано дані щодо його ПІБ, дати народження, контактного номеру телефону, даних паспорта, адреси проживання. На підставі обраних позичальником параметрів позики Товариством було розміщено паспорт позики, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Після опрацювання відповідачем заявки та прийняття рішення про надання позики, позичальнику було надано для ознайомлення та вивчення пропозицію укласти договір позики - оферту, що містила передбачені законодавством істотні умови та необхідні реквізити. На противагу вказаному, позивач не надав істотних доводів та доказів щодо неукладення ним оспрюваного договору або його недійсності. Окрім того, на переконання відповідача, той факт, що в провадження Оболонського Управління ГУ НП в м.Києві перебувають матеріали кримінального досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за заявою позивача, само по собі не може свідчити про те, що оспорюваний договір позики повинен бути визнаний недійсним. За відсутності особи, яка визнана винною у вчинені згаданого злочину, не має правового значення для вирішення даного спору. А тому, в силу презумпції невинуватості, наявність кримінального провадження №12023100050002457 не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Відтак, об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про передчасність звернення до суду і відсутність юридичного спору, змістом якого є спір щодо прав чи обов`язків. Надалі, позивач своїм процесуальним правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] своїм правом на подання до суду пояснень також не скориставася, про наявність даного судового провадження повідомлявся судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши подані учасниками справи заяви по суті спору, а також наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Звертаючись до суду із позовом у цій справі [PERSON] посилався на те, що 02.07.2023 щодо нього було вчинене кримінальне правопорушення, а саме було викрадено його мобільний телефон. Особа, яка викрала його мобільний телефон, скористалася його даними та оформила в електронній формі кредити у кількох фінансових компаніях, зокрема у ТОВ «Маніфою» уклала договір позики №5796536 від 03.07.2023 на суму 2000 грн. Вказаний договір позики позивач уважає недійсним, оскільки він його не укладав та будь-яких грошових коштів від Товариства не отримував. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Оболонським УП ГУНП в м.Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100050002457 від 06.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, по факту вчинення відносно [PERSON] крадіжки. Відповідно до наданої суду копії повідомлення про початок досудового розслідування від 06.07.2024, слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві Лобзюк Д. було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023100050002457 про те, що 02.07.2023 у період часу з 07 год. 09 хв. по 07 год. 32 хв. за адресою: [ADDRESS] , невстановлена особа, таємно шляхом вільного доступу заволоділа мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy A04» зеленого кольору, ІМЕІ: [NUMBER] вартістю 4600 грн та скориставшись даними [PERSON] взяв кредит на суму від 20 тис. грн точна сума на даний час встановлюється (ЖЕО №25490 від 05.07.2023). Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України було внесено слідчим СВ Оболонського УП до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023 за №12023100050002457 (а.с.13). Згідно копії довідки про результати перевірки від 04.08.2023, складеної оперуповноваженим ВКП Оболонського УП ГУНП у місті Києві Зіїкою Н., 14.07.2023 до Управління надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що після крадіжки його мобільного телефону почали надходити погрози, що на його ім`я був оформлений кредит у фірмах з надання грошових коштів «Чек Кредіт» та «Маніфою» на суму 50000 грн. В ході проведеної перевірки оперуповноваженим було встановлено, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві з даного приводу перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023100050002457 від 06.07.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України по факту вчинення відносно [PERSON] крадіжки, що мала місце 02.07.2023 за адресою: [ADDRESS] . Відомості до Реєстру були внесені на підставі відповідної заяви [PERSON] , яка перед тим була зареєстрована в журналі ЄО Оболонського УП ГУНП у місті Києві за №25490 від 05.07.2023 (а.с.12). Листом від 08.02.2024 за №424 ТОВ «Маніфою» повідомило [PERSON] у відповідь на його заяву про те, що між ними було укладено договір позики №5796536 від 03.07.2023 на суму 2000 грн строком на 60 днів. Вказало, що Товариство є фінансовою установою, а договори позики укладаються ним з позичальниками в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства https://money4you.ua/ в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом направлення Товариством оферти та акцептування її позичальником. Також, в матеріали справи надано копію договору №5796536 від 03.07.2023, що укладений від імені [PERSON] та ТОВ «Маніфою», та відповідно до умов якого відповідно до умов якого визначено, що Товариство передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національні валюті України - гривні. У пункті 2.3 вказаного договору позики було визначено її параметри, а саме: тип позики - довгострокова; мета отримання - для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб; сума позики 2000 грн; строк позики - загальний строк до 01.09.2023 (60 днів); дата надання позики - 03.07.2023, дата повернення - 01.09.2023. Згідно умов пункту 2.5 договору було визначено, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківських рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (а.с.17-28). У розділі 9 договору позики врегульоване питання щодо технології та порядку його укладення. А саме визначено, що договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінет позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле. Згідно пунктів 9.3, 9.4 договору позики вищевказаний спосіб укладення, у тому числі підписання, договору позики погоджений сторонами і відповідно, договір, укладений у такий спосіб, є чинним та прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Цей договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця - вебсайту https://money4you.ua. У розділі 11 договору позики «Реквізити та підписи сторін» вказано, що позичальником є [PERSON] , вказана його адреса проживання, РНОКПП, дані паспорту та номер телефону [NUMBER] . Вказано також, що договір з його сторони підписаний одноразовим ідентифікатором «d22461». Отже, даний договір було вчинено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електрону комерцію» шляхом направлення Товариством оферти (розміщення в особовому кабінеті позичальника та акцептування її позичальником (шляхом введення одноразового ідентифікатора, який Товариство надсилає на зареєстрований позичальником в особовому кабінеті діючий контактний номер телефону. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] стверджував, що даний договір він не укладав, коштів не отримував. 02.07.2023 у нього було викрадено мобільний телефон, а особа, яка це зробила використала його персональні дані, а саме колишній номер мобільного зв`язку. В зв`язку з чим позивач звернувся до Оболонського УП ГУНП у місті Києві із відповідними заявами про вчинення кримінального правопорушення. За заявою позивача 06.07.2023 відповідальною особою було внесено відомості до ЄРДР №12023100050002457 за правовою кваліфікацією ч.4 ст.185 КК України та розпочато досудове розслідування. Так, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначалося вище, 03.07.2023 від імені [PERSON] та ТОВ «Маніфою» було укладено в електронній формі договір позики №5796536, за яким останнє на умовах повернення, платності та строковості зобов`язалося надати позичальнику позику в розмірі 2000 грн строком на 60 днів, шляхом зарахування на картковий рахунок позичальника, а останній у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти та сплати відсотками та інші встановлені договором витрати за користування ними. Цей договір було укладено через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Маніфою» шляхом накладення позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У реквізитах оспорюваного договору були зазначені персональні дані позичальника [PERSON] та номер мобільного телефону, куди позикодавцем надсилався одноразовий ідентифікатор. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, як і не були спростовані доводи сторони відповідача, щодо обставин укладення кредитного договору та неотримання позивачем грошової позики, шляхом її перерахування на банківський рахунок (картку). Зокрема, за умовами договору позики №5796536 від 03.07.2023 року передбачалося, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківських рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Проте, будь-яких відомостей щодо неотримання позивачем від відповідача грошових коштів на його картковий рахунок або щодо того, що вказана у договорі карта не належить позивачеві, а належить іншій особі, матеріали справи не містять. В ході розгляду справи не було й ініційовано клопотань про витребування від відповідача та банківських установ інформації щодо факту переказу грошових коштів договору позики в цілому, а також щодо даних власника рахунку, куди були перераховані такі кошти. Надані позивачем копії довідок, запитів та повідомлень з матеріалів кримінального провадження №12023100050002457 не можуть остаточно свідчити про вчинення відносно позивача крадіжки його мобільного телефону та встановлення винної у таких діях особи. Ба більше, з вказаних документів не можливо достеменно встановити факт викрадення та використання сторонньою особою саме сім-картки з номером телефону позивача, що був зазначений у реквізитах оспорюваного договору. Не вбачається також здійснення досудового розслідування за заявою позивача по факту вчинення відносно нього будь-яких шахрайських дій. Крім того, з долученої в матеріали справи копії постанови слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м.Києві від 06.07.2023 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №12023100050002457 від 06.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, потерпілим в рамках даного провадження було визнано ТОВ «Сільпо-Фуд», а не позивача. [PERSON] не надано будь-яких інших доказів, копії яких він міг отримати, як сторона кримінального провадження, для підтвердження власних доводів позовної заяви щодо обставин крадіжки і використання його даних для отримання кредиту сторонньою особою. За наявності відповідного процесуального статусу в кримінальному провадженні позивач мав право користуватися правами потерпілого, передбаченими статтею 56 КПК України, та ініціювати питання про тимчасовий доступ до речей і документів перед слідчим або прокурором шляхом подання відповідного клопотання в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України, в тому числі і клопотання про дозвіл на розкриття банківської таємниці щодо власника карткового рахунку (точного місця розташування банківських установ, банкоматів, терміналів, інших засобів за допомогою яких здійснювалось зняття грошових коштів з використанням вказаної картки, з наданням фотознімків осіб, які отримували грошові кошти тощо) з рахунку на який було надано позику за оспорюваним договором. В цілому відсутній також і відомості щодо встановлення в рамках згаданого кримінального провадження особи підозрюваної у вчиненні вказаного вище кримінального провадження, або ж ухвалення судом обвинувального вироку в матеріали справи надано не було. Окрім того, суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в пунктах 6.49-6.51 постанови від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц зазначила: «У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача. Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.» Таким чином, з урахуванням викладених вище мотивів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору позики недійсним є недоведеними в належний спосіб та передчасними, з огляду на доводи позовної заяви, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі статті 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідно розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed