Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Мельника Василя Володимировича звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на дітей у твердій грошовій сумі. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.06.2012 сторони зареєстрували шлюб, про що 16.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області зроблено актовий запис №28. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбних відносин сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що сім`я позивача та відповідача перестала існувати, за ініціативою відповідача було розпочато процес розірвання шлюбу та відповідно подано до Христинівського районного суду Черкаської області позовну заяву про розірвання шлюбу, справа № 706/1555/25. Після припинення фактичного проживання позивача із відповідачем малолітні діти мешкають разом із [PERSON] . Відповідач добровільно матеріальну допомогу у повному обсязі на утримання дітей не надає, що спонукало позивача звернутися до суду із вказаною позовною заяву. Позивач зазначає, що [PERSON] інших осіб на утриманні не має, він працездатний, а тому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 гривень, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, а в послідуючому стягувати 10 000 грн, щомісячно, до досягнення повноліття меншою дитиною. Постановленою 25.11.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначений її судовий розгляд за правилами спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мельник В.В. в судове засідання не з`явилися. Белік С.М. 07.01.2026 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданій 05.12.2025 до суду заяві клопотав про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ураховуючи, що передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносин та дійшов до такого рішення. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу ( ст. 121 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, є батьком, а [PERSON] , позивач у справі, є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до позовної заяви копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебували у зареєстрованому 16.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області шлюбі. Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27.11.2025 у справі №706/1555/25 шлюб між сторонами розірвано. Як слідує із позовної заяви, діти станом на дату звернення до суду проживають разом із позивачем. Доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України вбачається, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України унормовує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів на двох дітей, суд враховує принцип розумності і справедливості, зважає на те, що відповідач є працездатним за віком, доказів неспроможності утримувати дітей та сплачувати аліменти у розмірі, що просить позивач, не надав, позов визнав, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 гривень, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, а у послідуючому у розмірі 10 000 грн, щомісячно, до досягнення повноліття меншим сином. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13.11.2025. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1 211,20 грн підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved