Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 06.12.2024 було укладено договір надання коштів у кредит № 8458162, відповідно до підпункту 2.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту. Вказаний договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору кредиту відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya/ з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» статтею 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру боржників №3 від 23.04.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24200,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 7500,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 2656,50 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх використання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 24200,00 грн, яку в добровільному порядку відповідач повертати відмовляється. Відтак позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №8458162 у розмірі 24200,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 7500,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 2656,50 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 10.12.2025 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 10.12.2025 відкладено судовий розгляд цивільної справи на 08.01.2026. У судове засідання представник позивача не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, також не заперечувала щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялався належним чином відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання. Так, поштова кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 10.12.2025, повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 52-53). Поштова кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання, призначене на 08.01.2026, повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 61-62). Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, про причини неявки в судове засідання не повідомив, жодних заяв чи клопотань не подавав. При цьому суд враховує, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Питання належного повідомлення учасників справи неодноразового досліджувалося Верховним Судом, згідно з висновками якого у разі якщо «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» - судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, постанови Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19, від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц, від 31.08.2022 у справі № 760/17314/17). Ураховуючи наведене, ухвалою суду від 08.01.2026 визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит №8458162 (з комісією за надання кредиту), який підписано сторонами за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 656084 (далі Договір №8458162, а.с. 6-13). Згідно з пунктом 2.1 Договору №8458162, кредитодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Відповідно до пункту 2.2 Договору №8458162 відповідачу було надано кредит у розмірі 15000,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01%, комісія за надання кредиту 17,71% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2656,50 грн). Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 656084. Підписанням цього Договору позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», статтею 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України (пункт 11.1.1 Договору №8458162). Пунктом 5.6 Договору №8458162 визначено, що він укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику, затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021 №113. Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно з пунктом 11.5 Договору №8458162 договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах статей 6, 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно виписки за договором №б/н за період 06.12.2024-06.12.2024, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 10.12.2025, встановлено, що на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] 06.12.2024 зараховано грошові кошти у сумі 15000,00 грн (а.с. 60). 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників (далі Договір № 27/03/25, а.с. 15-16). Згідно з пунктом 1.1. Договору № 27/03/25 клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб. Відповідно до пункту 1.2 Договору № 27/03/25 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з Додатковою угодою №2 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 від 23.04.2025 загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру боржників №3 від 23.04.2025 становить 42739486,92, в якості ціни продажу згідно реєстру боржників №3 від 23.04.2025 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, що становить 17,25% від основної суми заборгованості, що становить 2719279,85 грн (а.с. 17). Із матеріалів справи вбачається, що 23.04.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №3 від 23.04.2025 за Договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 (а.с. 18). З платіжної інструкції №5 від 29.04.2025 встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило оплату ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» згідно додаткової угоди №2 від 23.04.2025 до договору факторингу №27/03/25 у розмірі 2719279,85 грн (а.с. 19). Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 від 23.04.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 24200,00 грн, з яких: 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 7500,00 грн сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою, 2656,50 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту (а.с. 20). На підтвердження наявності заборгованості стороною позивача надано розрахунок заборгованості за договором позики №8458162 від 06.12.2024 за період з 06.12.2024 по 23.04.2025, з якого вбачається, що станом на 23.04.2025 заборгованість не погашена та складає 24200,00 грн (а.с. 21). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи: Договір надання коштів у кредит №8458162 від 06.12.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 656084. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Ураховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про належне укладення вищевказаного кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За таких підстав, суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 06.12.2024 було укладено договір надання коштів у кредит №8458162 в електронній формі. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами договору в електронній формі, який вважається таким, що укладений у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором №8458162 виконало та надало йому кредитні кошти в сумі 15000,00 грн, що підтверджено випискою за договором, наданою АТ КБ «ПриватБанк». Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за Договором №8458162, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 24200,00 грн, з яких : 14000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 7500,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 2656,50 грн сума заборгованості за комісією за надання кредиту, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 21). Натомість належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами вищевказаних кредитних договорів, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач підтвердив своє право вимоги до відповідача за Договором №8458162 відповідно до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, Акту прийому-передачі Реєстру боржників №3 від 23.04.2025 за договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, витягом з Реєстру боржників №3 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 та платіжною інструкцією №5 від 29.04.2025. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором №8458162 від 06.12.2024, а саме в частині заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 14000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 43,50 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом у розмірі 7500,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом пунктів 2.2.2., 2.2.3 Договору № 8458162 від 06.12.2024 строк кредитування/строк договору - 30 днів, процентна ставка/день 0,01% (фіксована), дата повернення кредиту - 04.01.2025. У пункті 6.1 Договору № 8458162 від 06.12.2024 передбачено, що проценти за цим договором нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи із строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 8458162 від 06.12.2024 заборгованість [PERSON] становить 24200,00 грн, з яких 14000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 7500,00 грн - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитними коштами, 2656,50 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. Як убачається із зазначеного розрахунку заборгованості, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нараховувало [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами до 15.01.2025. При цьому, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 43,50 грн нараховано за період з 07.12.2024 по 04.01.2025, тобто в межах строку кредитування, за процентною ставкою 0,01 % в день, що відповідає умовам Договором № 8458162, відтак свідчить про правомірність нарахування такої. Однак за період з 05.01.2025 по 15.01.2025 [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитними коштами за процентною ставкою 5,0 % в день. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Оскільки Договір № 8458162 від 06.12.2024 укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 04.01.2025, про що безпосередньо зазначено в умовах договору, тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за понадстрокове користування кредитом у розмірі 7500,00 грн задоволенню не підлягають. Вирішуючи позоані вимоги про стягнення комісії за надання кредиту, суд виходить із такого. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21.04.2021 у справі №677/1535/15, від 21.07.2021 у справі №751/4015/15, від 15.12.2021 у справі № 209/789/15, від 12.04.2022 у справі № 640/14229/15 та від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц. Відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії слід відмовити. Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до даних правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за Договором надання коштів у кредит №8458162 від 06.12.2024 у розмірі 14043,50 грн, з яких: 14000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Також суд звертає увагу, що в позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ», серед іншого, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3028 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи (витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням та забезпечення доказів) в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 грн. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (пункт 3 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції № 138883 від 07.10.2025, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 1). Водночас суд зауважує, що до позовної заяви не долучено жодних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 133 ЦПК України. Ураховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (на суму, що становить 58,03% заявлених позовних вимог), в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1757,15 грн (3028,00/100х58,03%).

Outcome: partial