Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] та стягувати з нього на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивує, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення суду від 26.04.2018 року з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття. Відповідач з 21.10.2022 року зарахований у списки в/ч [NUMBER] для подальшого проходження військової служби. 23.12.2022 року під час штурму позицій в с-щі Опитне Бахмутського району Донецької області ворожими підрозділами [PERSON] отримав поранення та у зв`язку з постійними боями не був евакуйований, втрачено зв`язок. Станом на 28.12.2022 року його місце невідоме та у списках військової частини вважається зниклим безвісти. Позивач зазначила, що за [PERSON] за місцем військової служби у в/ч [NUMBER] зберігаються основні та додаткові види грошового забезпечення, які є його доходом, і з яких вона вважає можуть відраховуватися аліменти. 24.10.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 04.11.2025 року від третьої особи [PERSON] до суду надійшло пояснення, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову повністю, зазначивши, що є матір`ю відповідача [PERSON] , який зник безвісти під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації. Станом на грудень 2022 року у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів не було. З дати зникнення сина безвісти аліменти мали б сплачуватися військовою частиною за зверненням органу ДВС, однак цих виплат військова частина не здійснювала, оскільки з січня 2023 року по січень 2025 року [PERSON] , як законний представник неповнолітньої дочки [PERSON] , повністю отримувала щомісячне грошове забезпечення та належні додаткові види грошового забезпечення за її сина. Відповідно до ЗУ №3995-ІХ від 08.10.2024 року, який набрав чинності 01.02.2025 року, було запроваджено новий підхід до розподілу таких коштів (50% грошового забезпечення), а саме до першої черги отримувачів у рівних частках належать: дружина (чоловік), законні представники неповнолітніх дітей, діти з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законні представники, батьки військовослужбовця (крім тих, хто отримує аліменти або позбавлений батьківських прав). Тому з 01.02.2025 року 50% розміру грошового забезпечення та інші грошові доплати [PERSON] розподіляються між законним представником неповнолітньої дочки [PERSON] та його батьками - [PERSON] , [PERSON] , у трьох рівних частинах. З лютого 2025 року позивач отримує частку грошового забезпечення [PERSON] в межах 20000 грн. У відповіді на пояснення третьої особи позивач посилається на те, що [PERSON] ототожнює виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця членам його сім`ї та стягнення аліментів на дитину. Таку позицію позивач вважає хибною та такою, що не відповідає чинному законодавству. Аліментні зобов`язання є персональним обов`язком батьків дитини, що передбачено нормами Сімейного кодексу України, натомість грошове забезпечення виплачується відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та є виплатою соціального характеру. В судове засідання позивач, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , не з`явилися, надіслали суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи - в/ч [NUMBER] , будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, пояснень не надіслав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Ємільчинського районного суду від 26.04.2018 року по цивільній справі №277/323/18 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в твердій грошові сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для її відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Із сповіщення сім`ї №40 слідує, що солдат [PERSON] , 1984 р. н., зарахований у списки в/ч [NUMBER] 21.10.2022 року для подальшого проходження військової служби. 23.12.2022 року під час штурму позицій в селищі Опитне Бахмутського району Донецької області ворожими підрозділами [PERSON] отримав поранення та у зв`язку з постійними боями не був евакуйований, втрачено зв`язок. Станом на 28.12.2022 року його місце перебування невідоме та у списках військової частини вважається зниклим безвісти. Згідно ч.2 ст.9 ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України. Ст. 9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Таким чином законодавством України встановлено, що за військовослужбовцями, які потрапили в полон або зникли безвісти зберігається грошове забезпечення, яке щомісячно виплачується їхнім сім`ям: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців. Разом з тим з грошового забезпечення військовослужбовця здійснюються відрахування, встановлені законом, після чого 50 відсотків грошового забезпечення військовослужбовця розподіляється між особами, які мають на це право. Стягнення аліментів передбачено сімейним законодавством та здійснюється на підставі рішення суду (виконавчого документу). Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, який 23.12.2022 року зник безвісти за особливих обставин, і за ним збережена виплата грошового забезпечення, що не заперечує третя особа - [PERSON] . Преамбула ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачає, що цей Закон визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Згідно ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи. За особою, зниклою безвісти за особливих обставин, зберігаються місце роботи та займана посада, але не більш як до моменту визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою у порядку, встановленому законодавством (ч.5 ст.8 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»). Відповідно до ч.1 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи - це здатність мати цивільні права та обов`язки. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Таким чином, набуття [PERSON] статусу особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, не зменшує обсягу його цивільної правоздатності, зокрема не позбавляє його обов`язку утримувати неповнолітню дочку. Відповідно до ст.81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. П. 8 постанови КМ України №146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання виплати аліментів на утримання дочки з грошового забезпечення відповідача та, як законний представник малолітньої дитини, на частку грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти за особливих обставин. Такі виплати вона отримує окремо. Тобто, сума аліментів, яка підлягає стягненню, додається до розміру частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, на який така особа має право. Крім того, у своєму поясненні третя особа - [PERSON] зазначила, що позивач як на підставу свого позову посилається на ст.192 СК України, яка передбачає обов`язкову умову зміни матеріального або сімейного стану одержувача або платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, що мало би бути підставою для фактичного збільшення їх розміру. Позивач [PERSON] жодних фактів погіршення свого матеріального становища або стану свого здоров`я у позовній заяві не вказала, доказів у додатках до позовної заяви суду не надала. З огляду на викладене суд зазначає, що Перша судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 р. у справі № 372/2393/17 зазначила, що у частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Враховуючи всі обставини справи та зважаючи на те, що після ухвалення рішення суду про стягнення з [PERSON] на утримання дочки аліментів у твердій грошовій сумі, відповідач [PERSON] був мобілізований та є військовослужбовцем і за ним на даний час зберігається виплата грошового забезпечення, суд прийшов до висновку про можливість зміни способу аліментів, а саме стягувати з [PERSON] на утримання дочки аліменти у частці від його доходу. Відповідно до п.23 Постанови ПВСУ від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в прибуток держави.

Outcome: approved