Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування якого зазначає, що 15.09.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 207 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу у них є троє дітей, а саме: син [PERSON] ( [INFO] ); дочка [PERSON] ( [INFO] ); дочка [PERSON] ( [INFO] ). Зазначає, що спільне життя Позивачки з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя, з приводу чого почали виникати конфлікти, що призводили до погіршення відносин та розладу в сім?ї. На даний момент, шлюб між ними є лише формальним, фактичні шлюбні відносини наразі припинені, спільне господарство не ведеться. 09.01.2026 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] у якому зазначено, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подружні відносини між ним та позивачкою фактично припинені в кінці травня 2025 року. Подружжя не веде спільне господарство, не проживає разом і не має спільних інтересів. Однак дійсна причина розлучення полягає не в тих мотивах, які вказує позивачка в своїй позовній заяві. Так, позивачка у позовній заяві зазначає про «різні погляди на сімейне життя» та «втрату почуттів». Відповідач категорично не згоден із таким формальним викладом обставин. Дійсною причиною остаточного розпаду сім`ї стали сталі позашлюбні відносини з іншою особою та небажання їх розірвати з боку позивачки [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, належним чином була повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідач також в судове засідання не з`явився, у заяві від 08.01.2026 року просив розгляд справи проводити у його відсутність. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що з 15.09.2007 сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 207, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим повторно 10 листопада 2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є батьками. Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 1 , 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а підстави для його збереження відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved