Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

В серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, в якому просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , та визначити спосіб участі у вихованні дитини за наступним порядком: - - сіплкуватися з сином щопонеділка і щочетверга з 18.00 до 20.00 годин; - кожні перші та треті вихідні дні місяця з 18.00 годин п`ятниці до 18.00 годин неділі за місцем проживання батька з правом ночівлі, з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури та розважальних заходів з ураххуванням погодних умов та сигналів повітряної тривоги, стану здоров`я дитини та режиму дня; - протягом одного тиждня у період весняних шкільних канікул з суботи по п`ятницю включно щорічно; - спільний відпочинок батька з сином, святкування днів народження та інших святкових днів, незалежно від дня тиждня, втому числі за місцем проживання батька; - відвідувати день народження батька кожного року; - спільний відпочинок з батьком протягом половини літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку на території України, зимові канікули у непарні роки з можливістю виїзду для відпочинку на території України. В обгрунтування позову посилався на те, що з моменту припинення шлюбних відносин старший син [PERSON] проживає з позивачем, а молодший [PERSON] з відповідачкою , яка перешкоджає синові бачитися з батьком. Він сумує за дитиною та бажає проводити з ним час , будь-яких обставин , які б заважили їх спілкуванню не існує, проте добровільним шляхом вирішити це питання з відповідачкою він не може. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.08.2025 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . 09.09.2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона частково не заперечує проти задволення позову та просить визначити спосіб спілкування батька з дитиною у інший спосіб. Після припинення шлюбу вона не чинила батькові перешкод у спілкуванні з сином, проте в липні місяці він забрав сина до себе і довго не повертав, погрожуючи, що не віддасть сина, якщо вона бде звертатися до суду зх вимогами про поділ майна подружжя. Через дії позивача вона вимушена була викликати поліцію щодо вчинення відносно неї з боку колишнього чоловіка домашнього насильства. Все це бачила дитина і тепер [PERSON] боїться позивача та просить її не віддавати батькові. Він вчиняв скандал на очах у дитини і в вересні 2025 року прямо на святі першого дзвоника в школі - що спричинило дитині психологічну травму. Вважає , що запропонований позивачем порядок спілкування з сином не відповідає інтересам дитини , зашкодить його розвитку, навчанню та здоров`ю. Також заперечує проти стягнення судових витрат. 21.10.2025 року на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Ухвалою суду від 22.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі зта призначено справу до судового розгляду по суті . Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відстуності , просила задвольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в суддове засідання повторно не з`явилася, надала заяву про відкласти слухання справи - у зв`язку з зайнятістю по роботі, проте доказів поважності причин неявки суду не надала. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, позиція обох сторін викладена письмово та суду зрозуміла, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за наявними матеріалами справи. Розглянувши матеріали справи та перевіривши викладені обставини наявними доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають ще одну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком. На теперішній час [PERSON] проживає разом з матір`ю , що сторонами не заперечується. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.04.2025 року шлюб між сторонами, який був укладений 05.11.2010 року, розірвано. Позивач має постійне місце роботи, достатній дохід , на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. У відповідності до ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з молодшим сином. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування був наданий висновок виконкому ММР від 20 жовтня 2025 року року про визначення способу участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , в якому було рекомендовано визначити порядок участі батька у вихованні сина надавши йому можливість спілкування з дитиною за наступним порядком: - кожні перші та треті вихідні дні місяця з 18.00 годин п`ятниці до 18.00 годин неділі за місцем проживання батька з правом ночівлі, з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури та розважальних заходів з урахуванням погодних умов та сигналів повітряної тривоги, стану здоров`я дитини та режиму дня та харчування; - спільний відпочинок батька з сином, святкування днів народження та інших святкових днів, канікулярних днів за домовленістю між батьками, залишаючи за батьками право змінювати графік побачень за їх взаємною згодою, з урахуванням стану здоров`я, бажання та інтересів дитини. Рекомендовано батькам співпрацювати з психологом щодо налагодження стосунків між ними для подальшого спілкування та виховання дітей. Зазначено, що мати дитини створила для сина всі необхідні умови для проживання , батько не заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Однак батьки дитини не можуть знайти компромісу в питаннях участі батька у вихованні та побачень з сином. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виходячи із системного аналізу ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини,ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов`язані вирішувати спільно. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Враховуючи задоволення максимальних інтересів дитини, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у спілкуванні з дитиною, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та місце її проживання, суд приходить до висновку, що визначений рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.10.2025 року спосіб участі позивача у спілкуванні із сином відповідає інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про доцільність участі позивача у спілкуванні з сином [PERSON] , визначивши час, який був зазначений у висновку Виконавчого комітету ММР ( з урахуванням пропорційності спілкування батька під час канікул дитини), оскільки підстав від його відхилення судом не вбачається, за наведених вище підстав, а відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Слід зазначити, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений при подачі позову, підлягає стягненню на корсить позиваач з відповідачки, доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду не надано і в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України про такі не заявлено.

Outcome: partial