Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Рішенням Холодногірського районного суду м.Харкова від 23.12.2025 позов [PERSON] до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Копач Ю.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та відновлення становища, яке існувало до порушення задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.03.2024, щодо нежитлових приміщень цокольного поверху №20-:-26, загальною площею 62,1 кв.м. в. літ. «А-5», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2522819863000, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Копач Ю.О. за реєстровим номером 217. Також ухвалено відновити становище, яке існувало до його порушення, шляхом повернення права власності нежитлових приміщень цокольного поверху №20-:-26, загальною площею 62,1 кв.м. в літ. «А-5», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2522819863000, [PERSON] . Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. з кожного. Після ухвалення рішення представником [PERSON] , адвокатом Ліпінським Є.В. подано заяву про розподіл судових витрат по справі № 642/3482/25, в якій він просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу адвоката у справі №642/3482/25 у загальному розмірі 87 000,00 гривень та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 6 785,28 грн. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше десяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 30.12.2025 прийнято до розгляду вищевказану заяву та призначено судове засідання, в яке були викликані сторони по справі. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. В судовому засіданні адвокат Ліпінський Є.В. вважав за можливе розглядати справи за відсутності відповідачів та їх представників, оскільки закон не передбачає обов`язкової їх участі, останні отримали клопотання та ухвалу суду і не скористалися своїм правом щодо надання заперечень. Крім того, строк розгляду вказаного клопотання є присічим, а саме десять днів. Підтримав клопотання в повному обсязі та зазначив, що з позивачем [PERSON] укладено додаткову угоду, відповідно до якої той поніс певні судові витрати. Позов задоволено в повному обсязі, однак не вирішено питання про стягнення витрат на проведення судової експертизи і надання професійної правничої допомоги. Вважав за можливе стягнути з відповідачів в рівних частках заявлені судові витрати. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань чи заперечень по суті справи не надходило. Крім того, суд звертає увагу, що всі учасники справи, крім позивача, мають зареєстровані кабінети в системі «Електронний суд». Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши клопотання про розподіл судових витрат та матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України. Відповідно до частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. 43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). 44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі, адвокатом Ліпінським Є.В. суду надано договір про надання правової допомоги від 30.01.2024; додаткову угоду №4 від 01.06.2025; акт наданих послуг від 26.12.2025. На підставі вказаного Акту наданих послуг, адвокатом було виставлено рахунок на оплату від 26.12.2025 на суму 87 000 грн. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.01.2024 та додаткової угоди №4 від 01.06.2025 до цього договору встановлено, що оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) днів після отримання рахунку на оплату. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України), що узгоджується з постановами Верховного Суду від 14.06.2021 по справі № 159/5837/19, від 01.12.2020 по справі № 317/1209/19, від 11.02.2020 по справі № 648/1102/19. Судом встановлено, що позивачем підтверджено судові витрати на правничу допомогу адвоката у рамках справи № 642/3482/25 у розмірі 87 000 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 26.12.2025, договором про надання правової допомоги, додатковою угодою, а також рахунком на оплату послуг, оскільки саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд надає оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 87000,00 грн., тобто 43500,00 грн. з кожного. Щодо стягнення витрат на проведення експертизи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Клопотанням про поновлення строку та долучення доказів від 26.09.2025 представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи такі докази: копія висновку експерта №25/1010/09-01 за результатами проведення оціночно-будівельного експертного дослідження від 15.09.2025; копія договору на проведення експертного дослідження від 09.09.2025; копія акту приймання-передачі послуг від 15.09.2025; копія рахунку на оплату від 09.09.2025; копія квитанції на оплату експертизи від 17.09.2025. Також зазначеним клопотанням представник позивача просив стягнути з відповідачів витрати на проведення експертизи. Судом при ухваленні рішення не вирішено питання про стягнення витрат на проведення експертизи у розмірі 6 785,28 грн, тому позивач просить суд вирішити питання про стягнення судових витрат на проведення експертизи у додатковому рішенні. Суд дійшов до висновку про те, що заявлений розмір витрат на проведення експертизи також підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 3392,64 грн. з кожного.

Outcome: approved