Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

24.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ТОВ «Споживчий центр» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 04.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №04.02.2025-100000853. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 04.02.2025, строком на 217 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії відповідно до умов договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів і комісії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 26560,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 8000,00 грн., заборгованості за процентами 12400,00 грн., заборгованості за комісією 1440,00 грн., неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 4000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 26.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 22.12.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив в якому вона не визнає позовні вимоги, і на обґрунтування заперечень зазначає, що вона не оспорює факту укладення кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр» та отримання 04.02.2025 кредитних коштів в сумі 8000,00 грн., разом з тим зазначає , що 05.12.2025 нею сплачено в рахунок погашення боргу за кредитом 10000,00 грн., тому вважає , що майже погасила заборгованість за кредитом, в тому числі і за нарахованими відсотками. Вважає , нараховані кредитором сума комісії та пені є незаконними і не підлягає стягненню в умовах воєнного стану, тому просить відмовити в задоволенні позову. 24.12.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив , в якому представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначаючи , що проценти за користування кредитними коштами , комісія за видачу кредитних коштів та пеня за неналежне виконання зобов`язання нараховано відповідно до умов кредитного договору , з якими позичальник [PERSON] погодилася , підписавши кредитний договір, а тому просить задовольнити позов. 25.12.2025 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення суду , з якого слідує, що вона фактично визнає свій обов`язок щодо погашення заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення боргу нею добровільно сплачено 10000,00 грн., решту боргу вона не взмозі погасити відразу, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі , не працює, перебуває у відпустці по догляду за дітьми, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких соціальних виплат не вистачає, тому просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними платежами. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце судового засідання був повідомлена належним чином, відповідно до норм ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що 04.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] в електронній формі був укладений кредитний договір №04.02.2025-100000853 на наступних умовах: сума кредиту 8000,00 грн., строк кредитування 217 днів з дати надання кредиту; дата повернення кредиту 08.09.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; комісія, пов`язана з наданням Кредиту 720 грн. 00 коп., комісія за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн. 00 коп. Неустойка 120 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-4049. Згідно довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. №97-1311 від 13.11.2025, відповідно до договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 04.02.2025 11:25:13 на суму 8000,00 (вісім тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 643201394, призначення платежу: Видача за договором кредиту №04.02.2025-100000853. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів також визнається і не оспорюється відповідачем. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за вищевказаним договором становить 26560,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 8000,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами 12400,00 грн., заборгованості за комісією 1440,00 грн., неустойка 4000,00 грн. При цьому проценти за користування кредитними коштами , комісія за надання послуг з видачі кредиту та обслуговування кредитної заборгованості , а також пеня за прострочення виконання зобов`язання нараховані відповідно умов кредитного договору , не суперечать закону України «Про споживче кредитування» та іншому законодавству України. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ТОВ «Споживчий центр» таким, що підлягає частковому задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. В даній справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. У вказаному договорі сторонами погоджено усі істотні умови, суму і строк кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, комісії , пені, тощо. Кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В даній справі судом встановлено, що кредитний договір №04.02.2025-100000853 від 04.02.2025, між ТОВ Споживчий центр» та [PERSON] укладений в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором та відповідно до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повернути разом з процентами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Однак, як встановлено судом, відповідач порушив умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів, отриманих в кредит, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується відповідним розрахунком, який узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідачем [PERSON] після відкриття провадження у справі, а саме 05.12.2025 сплачено на рахунок позивача ТОВ «Споживчий центр» в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором 10000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № TS210018 від 05.12.2025 , призначення платежу: оплата кредиту згідно договору №04.02.2025-100000853 . Таким чином , суд вважає необхідним врахувати дану суму 10000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором , а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 16560,00 грн. Вирішуючи питання за клопотанням відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду , суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно зі ст.ст. 124,129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 33 вказаного Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для цього є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Виходячи з вищевикладеного, розстрочення виконання судового рішення має винятковий характер і застосовується за наявності об`єктивних обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією рф, який діє до теперішнього часу. Листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, справедливості, пропорційності, оцінивши повідомлені відповідачем [PERSON] обставини, те що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, є матір`ю багатодітної родини , має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Отримує соціальну допомогу на утримання дітей , яка є недостатньою і не покриває прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, її сумлінне ставлення до виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме що вона добровільно погасила значну для її сімейного бюджету суму кредиту в розмірі 10000,00 грн. а також виходячи з захисту інтересів дітей і їх права на належне матеріальне утримання з боку батьків, а також загальну економічну ситуацію в країні, в т.ч. пов`язану із воєнним станом в Україні, суд вважає їх такими, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, у зв`язку з чим заяву відповідача [PERSON] слід задовольнити та розстрочити виконання цього рішення суду на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення такого рішення шляхом погашення заборгованості рівними частинами щомісячно. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково з причин часткового виконання відповідачем вимог позивача , після відкриття провадження у справі , то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: partial