Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовну заяву тим, що 22.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір №4910211 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 21500,00 грн. строком на 360 днів (до 16.08.2026 року) зі сплатою процентів за користуванн кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вподальшому, 25.08.2024 року між сторонами було укладено додатковий договір, яким збільшено суму кредиту на 8500,00 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (змінено найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу №31/03/2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі боргу 111260,00 грн., що складається з: заборгованості тіла кредиту 30000,00 грн., заборгованості за процентами 66260,00 грн. та штрафних санкцій 15000,00 грн. Відповідач не виконує умови кредитного договору, тому станом на дату звернення до суду з цим позовом його заборгованість становить 137660,00 грн., яка складається з: 30000,00 грн. - тіла кредиту, нарахованих процентів первісним кредитором - 66260,00 грн. та нарахованих процентів позивачем за 138 календарних днів 41400,00 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить: - стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 137660,00 грн.; - в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; - роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування; - стягнути з [PERSON] на його користь сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 10.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверт із судовою кореспонденцією повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте, 01.12.2025 року представник відповідача подав до суду заяву про вступ у справу та 08.12.2025 року ознайомився з матеріалами справи, проте, у визначений ухвалою суду від 10.11.2025 року строк, відзиву на позовну заяву не подав. Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 22.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №4910211 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 21500,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,00% за кожен день користування кредитом. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. За взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору (а.с. 72-77). Пунтком 1.4.2. договору визначено розмір зниженої процентної ставки (0,35% в день) та порядок її застосування. За змістом п. 2.1. договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Пунктом 3.1. визначено, що проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». За змістом п. 5.4.1. договору, клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Відповідно до п. 9.9. договору, підписуючи цей Договір, клієнт підтверджує, що: - перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Лінеура Україна», повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Також, 25.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою ІТС було укладено додатковий договір до вказаного вище договору №4910211, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 8500,00 грн. Сума крдиту 30000,00 грн. зі сплатою 2752,22% - за стандартною ставкою та річних (а.с. 64-65). Як слідує з матеріалів справи, вказаний договір та додатковий договір до нього підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «Лінеура Україна» електронним повідомленням про прийняття (акцепт) пропозиції, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договорів містяться коди ідентифікатора відповідача 67304 та 89080, що і є безпосереднім підписом відповідача. Матеріали справи містяться Паспорти споживчого кредиту (до укладення договору та додаткового договору), які підписані електронним підписом відповідача та містять відомості про кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше (а.с. 52-53, 54). ТОВ «ЛінеураУкраїна» свої зобов`язання за договором №4910211 виконав належним чином, перерахувавши відповідачу грошові кошти у розмірі 21500,00 грн. та 8500,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Сенс Банк» від 16.09.2025 року, листом ТОВ «УПР» від 01.04.2025 року та листом ТОВ «Пейтек» від 01.04.2025 року (а.с. 38, 62, 63). Також факт зарахування коштів підтверджується інформацією АТ «Сенс Банк», витребованою судом, в якій вказано що ця платіжна картка належить [PERSON] (а.с. 93-94, 98-99). З розрахунку заборгованості виконаного ТОВ «ЛінеураУкраїна» вбачається, що за відповідачем [PERSON] рахується борг за не виконання договору №4910211, який станом на 31.03.2025 року становить 111260,00 грн., з якого: 30000,00 грн. тіло кредиту, 66260,00 грн. проценти за користування, 15000,00 грн. штрафні санкції (а.с. 57-58). 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №31/03/2025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» за плату, а останнє відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 45-47). Згідно з п. 1.2. договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем ціни продажу за договором факторингу в повному ообсязі (а.с. 21). 31.03.2025 року сторони договору факторингу №31/03/2025 підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу (а.с. 49 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу вбачається, що первісний кредитор відступив право вимоги за договором № 4910211 на загальну суму 111260 грн., з яких: 30000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 66260,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 15000,00 грн. штрафу (а.с. 61). Тобто ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4910211. Після відступлення прав вимоги позивачем було здійснено нарахування процентів в сумі 41400,00 грн. (а.с. 59). Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 137660,00 грн., яка складається з: 30000,00 грн. тіла кредиту та 107660,00 грн. процентів за користування кредитом. Вказана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надав як і власного контррозрахунку. При цьому суд звертає увагу, що розмір відсотків визначений відповідно до умов договору. З приводу вимоги про нарахування інфляційних витрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в порядку примусового виконання рішення суду, то вона задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що наразі в Україні діє воєнний стан, тому підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року (а.с. 44), заяву на виконання доручення до договору (а.с. 67); акт № 10922 прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 60); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 28); ордер (а.с. 51) та рахунок на оплату (а.с. 56). Згідно з п.п. 4.1., 4.4., 4.8. договору про надання правової допомоги, отримання винагороди адвоката за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Послуги професійної правничої допомоги надаються адвокатом клієнту на підставі укладеної Заявки на виконання доручення, яка є невід`ємною частиною договору. Клієнт здійснює оплату гонорару адвоката згідно узгодженого та підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 30 календарних жнів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. Відповідно до акту № 10922 прийому-передачі виконаних робіт, адвокатом було надано юридичну допомогу на загальну суму в розмірі 10000,00 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача таких правничих послуг як усної консультації та погодження правової позиції, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial