Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Сідун О.С. звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] , [INFO] опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що відповідач та [PERSON] , яка була матір`ю позивачки, перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких [INFO] народилася вона - [PERSON] . Стверджує, що з 2013 року відповідач припинив спільне проживання з її матір`ю та припинив виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї, внаслідок чого вони були змушені переїхати в житло до тітки - [PERSON] . Зазначає, що [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. а її опікою з того часу займалася тітка. При цьому відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, ані матеріально, ані морально. Представник позивачки в судовому засіданні 05.12.2025 позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, просять врахувати висновок, наявний в матеріалах справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, зі згоди сторони позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.08.2009. Посвідченням серії [NUMBER] від 28.12.2016 стверджується, що [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю. Законним представником вказана [PERSON] , [INFO] . Зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 14.05.2025 за адресою [ADDRESS] . Зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] відповідно до Паспорту громадянина України за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] відповідно до характеристики, виданої директором шкоди №8, навчається у 8-Г класу, належить до категорії дітей з особливими освітніми потребами, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та доброзичлива дитина. Вона проявляє інтерес до знань, дотримується правил поведінки, має середні результати навчання та гарні стосунки з однокласниками. Після смерті матері [PERSON] залишилися проживати з тіткою [PERSON] , яка приділяє належну увагу її вихованню, розвитку, підтримує контакт зі школою тощо. Батько [PERSON] жодного разу не з`являвся на батьківських зборах, контакт з вчителями не підтримує. [PERSON] , [INFO] відповідно до характеристики, виданої директором ГО «Кінно-спортивний клуб Сивка», відвідує заняття з іпотерапії з 2019 року, її спроваджує тітка [PERSON] , яка цікавиться її успіхами. Батько [PERSON] жодного разу не з`являвся. [PERSON] , [INFO] разом з тіткою [PERSON] регулярно відвідує термальні басейни МЦ «Гармонія». Письмовими поясненнями сусідки [PERSON] та [PERSON] , а також знайомої [PERSON] , стверджується, що вихованням, піклуванням та реабілітацією дитини займається [PERSON] . Батько дитини нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодної участі, в т.ч. матеріальної, у житті дитини не приймає. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надав висновок №655/17/01-19 від 09.06.2025 щодо підстав позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради вважає юридично обґрунтованим, доцільним і таким, що відповідає найкращим інтересам дитини - позбавлення громадянина [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім цього у вказаному висновку зазначено, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення міста Ужгород. Їй встановлено інвалідність категорії «А» з дитинства (діагноз - дитячий церебральний параліч). Дівчинка потребує постійного медичного спостереження, системної реабілітації, спеціального навчання та догляду. Громадянка [PERSON] здійснює щоденну турботу про дитину, супроводжує її до закладів медичної та соціальної допомоги, зокрема до: Благодійного товариства «Центр медико-соціальної реабілітації дітей імені Святого Михайла», приватного лікувально-профілактичного медичного центру «Гармонія» та громадської організації «Кінно-спортивний клуб «Сивка». Акт обстеження житлово-побутових умов від 1 травня 2025 року, складений працівниками Служби у справах дітей Ужгородської міської ради, засвідчує, що дитина проживає у трикімнатній квартирі, в якій мешкає громадянка [PERSON] . Житло утримується у належному санітарному стані, оснащене всім необхідним для забезпечення базових потреб дитини та створення сприятливих умов для її навчання, розвитку та реабілітації. Згідно з актом оцінки потреб дитини № 322 від 5 травня 2025 року, складеним працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, громадянка [PERSON] має високий рівень виховного потенціалу та повністю спроможна забезпечити як виховання, так і всебічний розвиток племінниці - [PERSON] . За результатами індивідуальної бесіди з [PERSON] встановлено, що вона вкрай рідко підтримує зв`язку з батьком, не відчуває з ним емоційної або моральної прив`язаності, а своєю єдиною опікункою та найближчою людиною вважає тітку - громадянку [PERSON] . Проте, попри щоденне піклування, турботу та реальне виконання функцій опікуна, громадянка [PERSON] не має юридичного статусу законного представника дитини. Така ситуація призводить до численних труднощів при вирішенні питань оформлення соціальних, медичних, освітніх, реєстраційних та адміністративних послуг для дитини. Вона не має можливості офіційно представляти інтереси племінниці в державних та комунальних органах, не може самостійно підписувати заяви, погоджувати лікування, отримувати державні пільги чи допомогу від імені дитини, що фактично позбавляє дитину частини її гарантованих прав. Таким чином, системне ухилення громадянина [PERSON] від виконання обов`язків батька, його повна бездіяльність та відчуження, а також юридична неврегульованість статусу особи, яка фактично виконує функції опікуна, створюють ситуацію, що суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, в ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач як батько свідомо ухиляється від виховання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться їх навчанням та дозвіллям, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дитиною й не забезпечує її матеріально, попри те, що остання потребує особливого догляду та піклування, оскільки є дитиною з інвалідністю. Органом опіки та піклування у вищевказаному висновку встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання та піклування за донькою. Суд вважає, що наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дитини, що виразилося, як зазначалося вище, у його нехтуванні обов`язками як батьком. З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо позивачки. Суд зауважує, що за ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини. Щодо вимоги про призначення [PERSON] , [INFO] опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.ст. 58,59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. За ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування щодо призначення [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] , а тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Окрім цього, згідно ч. 3 ст. 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. За ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позивачкою судовий збір не сплачувався відповідно до ЗУ «Про судовий збір», при цьому суд розглянув вимогу немайнового характеру, за розгляд якої передбачено сплату судового збору у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, такий слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved