Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 29 від 18 червня 1997 року, в порядку спадкування за законом за спадкодавцем матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом [NUMBER] . Так, відповідно до запису від 18 червня 1997 року № 29 з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерківською сільською радою КСГП ім. І.Франка, [PERSON] на підставі розпорядження Перечинської райдержадміністрації від 12 червня 1997 року № 146 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233 розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів. На жаль, заповіту за життя спадкодавець [PERSON] не залишила. Згідно довідки № 456/14-11, виданої 09 жовтня 2025 року Адміністратором відділу «ЦНАП» Перечинської міської ради Закарпатської області О.Плешко, на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані, зокрема, покійна [PERSON] , 1926 року народження, та [PERSON] , 1965 року народження. Оскільки вона як спадкоємець першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживала разом з такою на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає, відтак вважає, що прийняла таку одноосібно. Наразі вона має намір оформити у встановленому законом порядку право на вищевказану земельну ділянку (пай) серії ЗК № 0033233 в порядку спадкування за законом, проте виявила втрату оригіналу сертифікату. Як зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, наданої їй приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Михалко В.П. від 10 жовтня 2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] , оскільки в ході перевірки було виявлено, що у спадкоємця відсутні оригінали сертифікату серії ЗК № 0033233 на право частку (пай). З метою вирішення даного питання вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 вересня 2025 року № Л-148/0-192/6-25, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Головне управління є розпорядником інформації, що була отримана або створена в процесі виконання владних повноважень, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні. В Головному управлінні наявна Книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерківською сільською радою КСГП ім. І.Франка (далі Книга реєстрації). Відповідно до запису від 18 червня 1997 року № 29 з Книги реєстрації [PERSON] на підставі розпорядження Перечинської райдержадміністрації від 12 червня 1997 року № 146 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233 розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів. Відтак, оскільки станом на сьогоднішній день отримати дублікат втраченого сертифікату неможливо, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородська районна державна адміністрація Ужгородська районна військова адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, однак подала заяву, у якій, з огляду на те, що її мати [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй, тобто своїй доньці [PERSON] , зазначила про зміну підстав позову та просила визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за № 29 від 18 червня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи проводити без її участі, при цьому не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. У підготовче судове засідання представник Ужгородської районної державної адміністрації Ужгородської районної військової адміністрації як третьої особи не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22 червня 2015 року виконкомом Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 06. Як видно з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією Сімерківською сільською радою КСГП ім. І.Франка, власником сертифікату серії ЗК № 0033233 є [PERSON] (запис №29 від 18 червня 1997 року). Згідно Розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації від 18 березня 2004 року № 65 «Про передачу в приватну власність та виділення земельних часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Сімерківської сільської ради» затверджено проект поділу земель колективної власності ТзОВ «Земледар» на території Сімерківської сільської ради, виділено власникам земельних сертифікатів земельні ділянки в натурі відповідно до Схеми поділу земель колективної власності, та видано державні акти на право приватної власності на землю згідно додатку. У Списку громадян Сімерківської сільської ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства, значиться, серед інших, [PERSON] , мешканка [ADDRESS] ( [NUMBER] ). Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійній [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] . Також суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , все своє майно, будинок за адресою [ADDRESS] , що їй належить за законом, на день її смерті і на що вона має право, заповіла [PERSON] [INFO] , про що свідчить заповіт від 19 червня 2015 року, посвідчений секретарем Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Данилич О.М., зареєстрований в реєстрі за № 19. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, у зв`язку з наявністю заповіту спадкодавця [PERSON] , право на спадкування за такою одержала особа, визначена покійною у заповіті, а саме позивач [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно виданої 09 жовтня 2025 року адміністратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області О.Плешко довідки № 456/14-11, на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані, зокрема, померла [PERSON] , 1926 року народження, та [PERSON] , 1965 року народження. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 83164705 від 06 листопада 2025 року, наданого приватним нотаріусом Михалко В.П., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. Оскільки [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживала разом із такою на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилася від спадщини, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, тому позивач прийняла таку одноосібно. Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] стверджує, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233, було втрачено. Так, як вбачається з постанови приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Михалко В.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 жовтня 2025 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] , оскільки в ході перевірки було виявлено, що у спадкоємця відсутні оригінали сертифікату серії ЗК №0033233 на право частку (пай). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 23 вересня 2025 року № Л-148/0-192/6-25, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Головне управління є розпорядником інформації, що була отримана або створена в процесі виконання владних повноважень, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні. В Головному управлінні наявна Книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Перечинською райдержадміністрацією, Сімерківською сільською радою КСГП ім. І.Франка (далі Книга реєстрації). Відповідно до запису від 18 червня 1997 року № 29 з Книги реєстрації [PERSON] на підставі розпорядження Перечинської райдержадміністрації від 12 червня 1997 року № 146 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033233 розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що змінений позов підлягає задоволенню. Крім цього, суд встановив, що згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1.363952549.1 від 20 жовтня 2025 року позивачем [PERSON] сплачено 1 211,20 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] , з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved