Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит капітал" звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №9641951 від 23.11.2022 року у загальному її розмірі 19 950, 00 грн., судового збору у розмірі 2422, 40 грн., а також витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Такі позовні вимоги мотивовані наступним. 23.11.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений в електронній формі кредитний договір про споживчий кредит №9641951, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у ромірі 5 000 грн. 27.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, умовами якого визначено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №9641951 від 23.11.2022 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 28.10.2025 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" повністю за недоведеністю факту перерахування їй кредитних коштів та несправедливістю умов договору, а саме: нарахування їй до сплати за користування кредитними коштами відсотків та комісії всупереч положенням ч.3 ст.18 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки, зокрема, сума цих відсотків втричі перевищує тіло кредиту. Одночасно [PERSON] просить суд у разі задоволення позову відстрочити виконання рішення на 36 місяців, враховуючи відсутність у неї доходу, воєнний стан, який триває в країні, і економічну нестабільність, наявність дитини- інваліда та статусу одинокої матері. Крім того, відповідачка у відзиві зазначила про те, що вона підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Також [PERSON] просить суд зменшити до нуля або мінімального розміру, а у прохальній частині відзиву - відмовити у стягненні витрат позивача на правничу допомогу, оскільки їх розмір 8 000 є завищеним, економічно необґрунтованим та неспівмірним складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, тобто за необґрунтованістю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду остання повідомлялася належним чином, про причини своєї відсутності та їх поважність не повідомила . За таких обставин суд вважає можливим, відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за відсутністістю учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного . Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертастатті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині 1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що договір кредиту №9641951 від 23.11.2022 року про надання [PERSON] споживчого кредиту в сумі 5000 грн. (п.1.2 договору) укладений в електронній формі, що відповідає приписам ст. 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, зокрема з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора F 90695 та за правовими наслідками він прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а.с.30). Із копії кредитного договору №9641951 від 23.11.2022 року та заяви на отримання кредиту №100342740 та анкети заяви №9641951 на кредит вбачається, що відповідачка ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «МІЛОАН» свої персональні дані, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав [PERSON] за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг ТОВ «Мілоан» проведена відповідно до закону, оскільки [PERSON] передала кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти. Згідно з платіжним дорученням № 87600343 від 23.11.2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 5000 гривень, призначення платежу: кошти згідно договору №9641951 від 23.11.2022 (а.с.23 зворот). Відповідно до інформації АТ «Універсал Банк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.12.2025 року, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 23.11.2022 року було перераховано 5 000 грн. з призначенням платежу «кошти згідно договору 9641951» (а.с.79). Враховуючи вищезазначені докази, доводи відповідачки щодо ненадання позивачем доказів про перерахування первісним кредитором на її рахунок коштів у вказаному в договорі розмірі рахунку є безпідставними. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3ст. 509 ЦК України). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За умовами п. 1.3., 1.4 кредитного договору №9641951 від 23.11.2022 року сторони погодили строк кредитування 105 днів з 23 листопада 2022 року, який складається з пільгового (15 днів) періоду та поточного ( 90 днів) періоду, що закінчується 08.03.3023 року ( останній день кредитування). Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 цього договору комісія за надання кредиту становить 950 грн. та нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 1500 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, а проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 13 500 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. У п.2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-.15.3 договору, в один з термінів (дат), вказаних у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний у п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, в сумі та на умовах, визначених у п. 2.3. договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, що визначена п. 1.5.3 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій та з інших причин визначена в п.1.5.2 процентна ставка, запропонована позичальнику протягом пільгового періоду за знижкою і є меншою за стандартну ставку, встановлену п.1.5.3 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.5.3 Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду з урахуванням пролонгацій є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду позичальнику була надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.5.3 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. У пункті 2.3 договору обумовлена пролонгація строку кредитування. Відповідно до п. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/ поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту: строк продовження 3 дні, максимальний розмір комісії, відсоток від суми наданого кредиту 3,00 %; строк продовження 7 днів, максимальний розмір комісії, відсоток від суми наданого кредиту 6,00 %; строк продовження 15 днів, максимальний розмір комісії, відсоток від суми наданого кредиту кредиту 10,00 %. Відповідно до п. 2.3.2 договору волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується направленням ним кредитодавцю відповідного електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позичальника або в смс-повідомленні та здійсненням відповідного платежу, передбаченого п. 2.3 договору. Пункт 4.2 договору передбачає, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.5.3 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.5.3 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до пункту 6.1 договору кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит є Графік платежів. Додатком № 2 до договору про споживчий кредит є паспорт споживчого кредиту № 9641951, який містить інформацію про основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З наведеного вбачається, що пролонгація кредитного договору можлива за наявності волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення, що підтверджується направленням ним кредитодавцю електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позивальника або в смс-повідомленні та здійсненням ним відповідного платежу, передбаченого п. 2.3 договору. З відомостей про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 9641951, позичальником за яким є відповідачка [PERSON] , ТОВ «Мілоан» 08.12.2022 року нарахована комісія за пролонгацію 500 грн., яка сплачена нею також 08.12.2022 року, а також нею 08.12.2022 року сплачено тіло кредиту у розмірі 500 грн. та проценти по кредиту в сумі 500 грн. Разом з тим, доказів направлення відповідачці відповідного електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позичальника або в смс-повідомленні, суду не надано, а відповідно до п.2.3.2 договору виконання позичальником лише частини дій, передбачених цим пунктом, не призводить до пролонгації. Таким чином, позивачем не доведено, що відбулася пролонгація договору №9641951 від 23.11.2022 року, оскільки судом не встановлено відповідного волевиявлення відповідачки. Однак, у період 23.11.2021 року по 23.03.2023 року включно відповідачці щоденно нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, згідно п. п.1.5.2, 2.3.1.1, 1.6, 2.3.1.2 Договору. Отже, стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитом за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, а саме за період з 08.03.2021 року по 23.03.2021 року не ґрунтуються на законі . Враховуючи вищезазначене, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути тіло кредиту - 4500 грн, а також відсотки у межах строку кредитування, визначеного договором, розмір яких повинен бути розрахований наступним чином. Оскільки позичальником не було здійснено жодних платежів на виконання вимог умов договору у період з 04.11.2022 по 04.12.2022 було застосовано стандартну процентну ставку 1,99% у розмірі 398 грн щоденно згідно п. 1.4.1. кредитного договору. За період з 23.11.2022 року по 08.12.2022 року (дня сплати відповідачкою тіла кредиту в сумі 500 грн.) : 5000 грн. х 2% х 15 днів = 1500 грн.; за період з 09.12.2022 року по 23.12.2022 року ( у межах пред`явлених позовних вимог, тобто за ставкою 2) : 4500 грн.х 2% х15 днів = 1350 грн.; за період з 24.12.2022 року по 08.03.2023 року: 4500 х 3% х 75 днів . Всього 12 975 грн. Також суд вважає необхідним зарахувати до вказаної суми сплачені відповідачкою 08.12.2022 року проценти по кредиту в сумі 500 грн. та 500 грн., сплачених нею також цей же день, але неправомірно скерованих ТОВ «Мілоан» на погашення комісії за пролонгацію договору, оскільки судом у ході розгляду справи було встановлено, що така пролонгація не відбулась. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за відсотками складає 11 975 грн. та підлягає стягненню з неї на користь позивача. Сума заборгованості за відсотками за період з 09.03.2023 року по 23.03.2023 року в розмірі 2025 грн, нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування та не підлягає стягненню з відповідачки. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором за кредитним договором №9641951 від 23.11.2022 на підставі укладеного між ним та ТОВ «Мілоан» договору відступлення прав вимог №95-МЛ від 27.04.2023року. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку заборгованість у повному обсязі не сплатила, позовні вимоги залишилися неспростованими нею, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 9641951 від 23.11.2022 року у загальному її розмірі 17 425 грн., з яких 4500 грн. заборгованість по тілу кредиту, 11 975, 00 грн. відсотки за користування кредитом, 950, 00 грн. - комісія. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають. При цьому доводи відповідачки з приводу того, що розмір процентів, заявлених до стягнення з неї є несправедливим у розумінні вимог ст. 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'', суд до уваги не бере, оскільки сторони, укладаючи договір про надання кредиту, погодили всі його умови, в тому числі щодо порядку нарахування та сплати процентів. За подання позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.Позовні вимоги суд задовольняє частково ( на 87,34 %), а тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 2 115, 72 грн. (2422,40 грн.х 87,34 %) Разом з тим, у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групип, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Отже, з огляду на вказану норму відповідачка звільнена від сплати судового збору, оскільки вона має сина-інваліда, [INFO] . Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У позовній заяві ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" просило стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. На підтвердження цих понесених витрат позивачем до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, ордер адвоката, акт приймання передачі послуг адвоката № 903 від 05.09.2025 року та детальний опис наданих ним послуг, з якого вбачається, що час, витрачений представником позивача на надання правової допомоги становить 6 годин 30 хвилин, тобто майже повний робочий день, який на суд вважає неспівмірним зі складністю справ Оскільки у відзиві на позов відповідачка заявила про не співмірність таких витрат та їх зменшення, враховуючи при цьому складність справи, яка є малозначною в силу вимог закону, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також те, що ні адвокат, ні позивач не з`являлися в судові засідання, принципи співмірності та розумності , суд вважає необхідним зменшити заявлені позивачем до стягнення в цій частині судові витрати до 2 000 грн. та, в зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" їх відшкодування 1 746,80 грн. (8 000 х 87,34 %). Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, згідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Разом з тим, ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Беручи до уваги заяву відповідачки [PERSON] про розстрочення виконання рішення, враховуючи її складне матеріальне становище, зокрема наявність на утриманні дитини-інваліда, яку [PERSON] виховує самостійно, перебування її на обліку як отримувача державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю підгрупи А, про що суду відповідачкою надані відповідні належні докази, а також, зважаючи на відсутність заперечень у інших учасників процесу та з метою реального виконання судового рішення, суд вважає за необхідне розстрочити його виконання рівними частинами на 12 місяців, окільки таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав та інтересів сторін у справі. На підставі наведеного,

Outcome: partial