Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

10 листопада 2025 року ТОВ «Фк єврокредит» звернулося до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB.2021.0022.9417, укладеним 07 квітня 2021 року між кредитодавцем АТ «Мегабанк» та відповідачем, право вимоги за якими перейшло до позивача, яка становить 30846,42 грн. і складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 9996,28 грн. та заборгованості за процентами в сумі 20850,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту. Відповідачеві позивачем було направлено копію позовної заяви з додатками перед поданням позовної заяви до суду за його зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] , а також судом за цією ж адресою направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі, проте поштове відправлення було повернене до суду без вручення у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання. Згідно ст. 128 ЦПК України, відповідач в такому випадку вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи щодо нього судом. Відповідач письмового відзиву не направив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 07 квітня року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank № TDB.2021.0022.9417, шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до даного договору. Умовами договору передбачено встановлення кредитного ліміту в сумі до 200000 грн., позичальник в разі користування кредитними коштами зобов`язаний був щомісяця у передостанній робочий день здійснювати обов`язковий мінімальний платіж, який становить 5 % від використаного доступного ліміту. З наданих позивачем виписок з рахунку відповідача вбачається використання ним кредитних коштів, відомостей про їх повернення відсутні, тому тіло кредиту в сумі 9996,28 грн. підлягає стягненню. Відомостей про сплату процентів в матеріалах справи немає, тому позовна вимога стягнення процентів за користування кредитом також підлягає задоволенню, проте суд не погоджується сумою процентів, нарахованою позивачем. Як вбачається з виписок з рахунка відповідача, проценти нараховані до 03 вересня 2024 року, проте, пунктом 4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту становить 12 місяців, причому впродовж 62-денного пільгового періоду процентна ставка становить 0,0001 % річних, а в подальшому 56 % річних. Тому нарахування процентів поза межами 12-місячного строку кредиту суперечить умовам договору. Судом самостійно визначено суму процентів, яка підлягає стягненню, в розмірі 4631,7 грн., з них 0,0 грн. впродовж пільгового періоду та 4631,7 грн. за період з 09 червня 2021 року по 07 квітня 2022 року. Право вимоги позивача за цим кредитним договором підтверджується договором № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року з відповідним витягом з реєстру боржників, до якого включений відповідач, згідно якого право вимоги за договором перейшло від АТ «Мегабанк» до ТОВ «ФК «Мустанг фінанс», та договором № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року з відповідним витягом з реєстру боржників, до якого включений відповідач, згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «ФК «Мустанг фінанс» до позивача ТОВ «Фк єврокредит». В позовній заяві позивачем заявлена також вимога стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 11200,00 грн., яка підлягає частковому задоволенню. Частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 1/07, укладений 01 липня 2025 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», відповідно до якого клієнт доручає, а об`єднання зобов`язується надавати йому правничу допомогу. Перелік боржників, щодо яких клієнтом доручається об`єднанню вчинення дій стосовно стягнення заборгованості, сума заборгованості та інші дані, зазначаються в реєстрі боржників. 21 липня 2025 року сторонами складено реєстр боржників, до якого включено кредитних договір щодо відповідача. 14 серпня 2025 року складено акт № 12112378 про надання адвокатом клієнту правничої допомоги по стягненню заборгованості з відповідача на загальну суму 11200 грн., яка полягає у проведенні юридичного та фінансового аналізу 1 боржника на суму 1200 грн., складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 боржника на суму 10000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З наданих матеріалів не вбачається обґрунтувань на підтвердження того, що понесені позивачем витрати на правову допомогу в заявленому розмірі є пропорційними до предмета спору, зважаючи на ціну позову та суть спору, який полягає у стягненні заборгованості за договорами мікрозайму, зважаючи на однотипність та схожість кредитних договорів, про що свідчить заповнення тексту шаблону позовної заяви з застосуванням «автозаміни», оскільки прізвище відповідачки у тексті позовній заяві не відмінялося взагалі, не зважаючи на контекст. За таких обставин на відповідача покладаються витрати позивача на правову допомогу в сумі 2000 грн. Витрати позивача на оплату судового збору підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 47,42 %. Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial