Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що з 2015 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2024 року сторони припинили відносини, донька залишилася на утримані матері. Батько дитини самоусунувся від виховання доньки, не надає жодної допомоги по утриманню доньки з часу припинення відносин. У зв`язку із чим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник позивача подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, не заперечує проти проведення по справі заочного розгляду. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти розгляду справи у її відсутності, підтримала висновок виконавчого комітету з приводу вирішення спору в частині визначення місця проживання дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився. Клопотань суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року по листопад 2024 року і є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Вроцлав від 22 березня 2022 року. На даний час дитини проживає разом з матір`ю і перебуває на утриманні позивачки. Дані обставини підтверджуються витягами з реєстру Кам`янець Подільської територіальної громади від 12 серпня 2025 року за № 2025/011373231 та за № 2025/011374726 про реєстрацію позивачки та її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] по постійному місцю проживання в [ADDRESS] . З висновку органу опіки і піклування Кам`янець Подільської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 07 листопада 2025 року за № 886 вбачається, що орган опіки і піклування вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю - позивачкою. З листа Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 07 жовтня 2025 року за № 2488-25 вбачається, що службі не вдалось обстежити умови проживання по місцю проживання батька дитини. Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини - малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір`ю, окрім тих випадків, коли для того є виключні обставини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. З Конвенції ООН про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН про права дитини Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 6-10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, то вона регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Враховуючи, що батько дитини проживає окремо, не цікавиться життям дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, та слід визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачкою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти на одну дитину стягуються в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, задовольняючи позов вважає, що аліменти з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, що батьки в рівних частинах повинні нести витрати по утриманню та вихованню дітей. Позивачку відповідно до п. 3 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., що відповідає 0,4 від розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом. На підставі викладеного,

Outcome: approved