Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 140321 від 15.05.2024 у розмірі 12667 грн. 10 коп., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 15.05.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 140321 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 6945 грн. у наступному порядку: 5000 грн. 25 коп. на рахунок картки позичальника та 1666 грн. 75 коп. шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованої за умовами п. 2.5 договору. Строк кредитування складає 70 днів до 24.07.2024. Відсотки за користування кредитом нараховуються за ставкою 586% річних. [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитним договором у сумі 12667 грн. 10 коп., яка складається з 6945 грн. - суми заборгованості по кредиту; 5321 грн. 10 коп. - суми заборгованості за несплаченими відсотками; 401 грн.00 коп. комісії за кредитним договором. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредітплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір фартингу № 10102024, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги згідно реєстру боржників, у тому числі за кредитним договором № 140321 від 15.05.2024 у розмірі 12667 грн. 10 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] указану заборгованість за кредитним договором. Відповідач [PERSON] подав на адресу суду заяву про те, що позовні вимоги визнає частково, погоджується із нарахованою сумою заборгованості за тілом кредиту, однак заперечує проти нарахованих відсотків. Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Судом установлено, що 15.05.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 140321 (індивідуальна частина) у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого, кредитодавець перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 6945 грн. у наступному порядку: 5000 грн. 25 коп. на рахунок картки позичальника та 1944 грн. 60 коп. шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованої за умовами п. 2.5 договору індивідуальної частини. За умовами п. 2.3 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586% річних. Тип процентної ставки фіксована. Комісія за надання кредиту, згідно п. 2.5 договору, складає 1944 грн. 60 коп., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 28.00% від загальної суми кредиту. Загальний строк кредитування складає 70 днів до 24.07.2024. Загальні витрати за кредитом становлять 7270 грн. 70 коп. Згідно додатку до договору про споживчий кредит № 140321 від 15.05.2024 графік платежів та паспорту споживчого кредиту (стандартизована форма), з яким [PERSON] був ознайомлений особисто, про що свідчить його електронний підпис, загальна вартість кредиту становить 14215 грн.70 коп. За повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 15.05.2024 зараховано кошти у сумі 5000 грн. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір фартингу № 10102024, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, належне йому право грошової вимоги з моменту підписання реєстру прав вимоги та акту приймання-передачі реєстру, а ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується передати грошові кошти ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС». Згідно додатку № 1 до договору фартингу № 10102024, реєстр прав вимоги № 1, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 140321 від 15.05.2024 становить 12667 грн. 10 коп. Перехід права грошової вимоги від ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» до ТОВ «ФК «ЕЙС», у тому числі за кредитним договором № 140321 від 15.05.2024, підтверджується платіжною інструкцією № 4484 від 11.0.2024. Із наданої ТОВ «ФК «КРЕДІТПЛЮС» картки обліку виконання договору № 140321, [PERSON] має заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 12667 грн. 10 коп., яка складається з 6945 грн. - суми заборгованості по кредиту; 5321 грн. 10 коп. - суми заборгованості за несплаченими відсотками; 401 грн. 00 коп. комісії за кредитним договором. Відповідач у своїй заяві не погодився із сумою нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами, однак свого розрахунку до суду не подав. А тому суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок боргу та стягує цей борг з відповідача. Щодо судових витрат. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., надавши договір про надання правової допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, укладений між АБ «Тараненко та партнери» ТОВ «ФК «ЕЙС», додаткову угоду № 1 до договору № 04/02/25-01, протокол погодження вартості послуг, акт прийому-передачі наданих послуг до договору. При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial