Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.11.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення суми надміру виплаченої пенсії у розмірі 83 702 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 23.07.2024 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.08.2024 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою № 6189 про призначення пенсії за віком. З 23.07.2024 року Відповідачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. 08.01.2025 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою № 215 щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058. На підставі наданих документів [PERSON] призначено грошову допомогу в розмірі десяти пенсій 83 702 грн., що підтверджується рішенням № 155250030231 від 16.01.2025 року. Під час перевірки пенсійної справи, встановлено, що до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій [PERSON] помилково зараховано період роботи на посаді медсестри санаторію «Приморье» Одеської обласної ради з управління курортами профсоюзів з 28.07.1982 року по 16.03.1987 року, оскільки санаторій не відноситься до Міністерства охорони здоров`я України. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] не має права на призначення та виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону № 1058. Таким чином, по пенсійній справі № 155250030231, [PERSON] , виникла переплата пенсії за період з 23.07.2024 року по 31.07.2024 року у сумі 83 702 грн. у зв`язку з відсутністю права на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій. ГУ ПФУ в Одеській області надіслано лист № 1500-0404-8/141691 від 22.08.2025 року, яким повідомлено відповідача про виникнення переплати пенсії та способи її погашення. В телефонній розмові [PERSON] відмовилась повернути надміру виплачену суму пенсії. Станом на листопад 2025 року переплата не погашена, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто. Вважають, що кошти в розмірі 83 702 грн. підлягають поверненню відповідачем на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Матеріали позову отримано суддею 24.11.2025 року. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2050862 від 26.11.2025 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 19.10.1988 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.11.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 04.12.2025 року. Заяву про усунення недоліків суддя отримала 05.12.2025 року. Ухвалою суду від 05.12.2025 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 09.01.2026 року. До суду 23.12.2025 року від представника [PERSON] адвокат Поперечного Д.І. надійшов відзив на позов, згідно якого просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що ГУ ПФУ в Одеській області не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання [PERSON] до ГУ ПФУ в Одеській області завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку Відповідачки, або її недобросовісності. Отже, Позивачем не доведено факт зловживань з боку [PERSON] , її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Така помилка також не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер і допущена під час автоматичного розрахунку/перерахунку пенсії. А внесення невідповідних даних до програмного забезпечення та допущення помилок при формуванні даних розрахунку пенсії не можна вважати рахунковою помилкою. Таким чином, Позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини, зловживань або вчинення неправомірних дій з боку [PERSON] . Зазначене може свідчити лише про неналежне виконання службовими особами, відповідальними за обчислення, нарахування пенсії та здійснення контрольних функцій, своїх посадових обов`язків. У судове засідання 09.01.2026 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. До суду 02.01.2026 року від представника ГУ ПФУ в Одеській області Дубрової В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. До суду 09.01.2026 року від представника [PERSON] адвокат Поперечного Д.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 12.01.2026 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, з 23.07.2024 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 08.01.2025 року [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою № 215 щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058. На підставі наданих документів [PERSON] призначено грошову допомогу в розмірі десяти пенсій 83 702, 00 грн, що підтверджується рішенням №155250030231 від 16.01.2025 року. Згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Згідно з Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, передбачених, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі Перелік № 909). В розділі 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 наведено найменування закладів і установ охорони здоров`я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 року у справі № 466/5637/17. Під час перевірки пенсійної справи, встановлено, що до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій [PERSON] помилково зараховано період роботи на посаді медсестри санаторію «Приморье» Одеської обласної ради з управління курортами профсоюзів з 28.07.1982 року по 16.03.1987 року, оскільки санаторій не відноситься до Міністерства охорони здоров`я України. Відповідно до п.п. 2.3 п. 2 Переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я», Відокремлений підрозділ санітарної охорони територій та на видах транспорту Державної установи «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» належить до закладу громадського здоров`я, які не передбачені розділом «2. Охорона здоров`я» Переліку № 909. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на адресу [PERSON] надіслано лист від 22.08.2025 року № 1500-0404-8/141691, яким повідомлено останню про виникнення переплати пенсії у розмірі 83 702 грн. та способи її погашення. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі № 756/6984/16-а обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Водночас, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За змістом ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17). Таким чином, враховуючи відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), позов є безпідставним. Вказане кореспондується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61 14755св18). Поряд із цим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (постанова від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21) Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було. Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. ГУ ПФУ в Одеській області не надало доказів щодо факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, призначеною управлінням Пенсійного фонду України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем також не встановлено факту наявності рахункової помилки. Рахункова помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. Матеріалами справи встановлено, що нарахування пенсії проведено позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки, та за відсутності недобросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені кошти поверненню не підлягають. Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача, та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії. Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами зловживань з боку [PERSON] чи подання нею недостовірних даних, не встановлено ні факту недобросовісного отримання нею зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки, у зв`язку з чим підстави для стягнення надмірно виплаченої пенсії відсутні, а отже у задоволенні позову слід відмовити повністю. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed