Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 00-10176432 від 22.01.2025 у сумі 13961,60 грн, судові витрати у сумі 2422,40 грн та витрати на оплату правової допомоги у сумі 7000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.01.2025 між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та [PERSON] було укладено вказаний кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 8000,00 грн зі сплатою одноразової комісії в сумі 1600,00 грн та відсотків за користування кредитом. ТОВ "МАКС КРЕДИТ" виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, шляхом переказу коштів на банківську карту клієнта. В свою чергу, відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надав, у результаті чого у відповідача перед ТОВ "МАКС КРЕДИТ" утворилась заборгованість у сумі 13961,60 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9600,00 грн та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 4361,60грн. 13.08.2025 між ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено договір факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал, за результатами укладення якого право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Ухвалою від 28.10.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" щодо підтвердження факту перерахування грошових коштів за кредитним договором на банківську картку відповідача. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. На виконання ухвали суду в частині витребування доказів від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" надійшла відповідь, яка містить інформацію про зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 22.01.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 00-10176432 на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 8000,00 грн на строк 360 днів з процентною ставкою: 0,94% на день (стандартна ставка), 0,89% на день (знижена ставка). Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 27.01.2025 на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору при заповненні електронної заявки на отримання кредиту. Вказаний вище кредитний договір укладено в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему первісного кредитора. Перед укладенням кредитного договору відповідач самостійно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт первісного кредитора, зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації і проживання. Відповідач пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомилася та підтвердила згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику. Відповідач отримав на номер телефону, вказаний у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор 98010, який потім використав для підписання кредитного договору. Відповідач надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладання кредитного договору, підписавши кредитний договір одноразовим ідентифікатором 98010. Таким чином, саме відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами кредитного договору первісний кредитор зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн на строк 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у розмірі, вказаному вище. Згідно з п. 1.6. Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20,00 % від суми кредиту, що складає 1600,00 грн, яку позичальник зобов`язується сплатити. Пунктом 7.21. Договору сторонами погоджено Графік платежів. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, що вбачається із підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ "ПРОФІТГІД" з додатками, випискою щодо руху коштів по картці № 4441-11XX-XXXX-9597, належній [PERSON] , за період з 22.01.2025 по 27.01.2025, наданою 19.12.2025 року АТ "УНІВЕРСАЛБАНК". Згідно з АТ "УНІВЕРСАЛБАНК" від 19.12.2025 на виконання ухвали суду, відповідач має відкритий рахунок у цьому банку, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № 4441-11XX-XXXX-9597, на яку 22.01.2025 було зараховано переказ на суму 8000,00 грн, номер телефону відповідача, вказаний позивачем, є фінансовим номером телефону за вказаною карткою та знаходиться в анкетних даних відповідача. У результаті невиконання умов кредитного договору у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість. Відповідач не здійснив жодного платежу на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, всупереч умовам договору та графіку платежів. Станом на дату передачі права вимоги від первісного кредитора до ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (13.08.2025) заборгованість відповідача становила 13961,60 грн, з яких 9600,00 грн заборгованість за тіло кредиту, 4361,60 грн заборгованість за несплаченими відсотками. Також відповідачу були нараховані штрафні санкції в розмірі 3200,00 грн, вимога про стягнення яких позивачем не заявляється. 13.08.2025 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором була передана первісним кредитором ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на підставі договору факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал та реєстру боржників № б/н від 13.08.2025. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників № б/н від 13.08.2025 до договору факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025, актом прийому-передачі реєстру боржників, реєстром прийняття платежів по договору факторингу, актом прийому-передачі документації. Фінансування за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал було здійснено ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на користь первісного кредитора 19.08.2025. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у позивача зі сторони відповідача також не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним нею кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача внаслідок укладення ланцюга договорів факторингу. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються ЦК України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування". Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані і використовуються підписувачем як підпис, у разі якщо для ідентифікації підписувача та підтвердження ним електронних даних використовується ідентифікатор, що базується на алгоритмі симетричного шифрування, який створюється та використовується одноразово для підписання електронних даних та пов`язується в єдину криптограму з електронними даними, які підписуються, і дозволяє ідентифікувати підписувача та виявити несанкціоновану зміну електронних даних. Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 00-10176432 від 22.01.2025 був укладений між первісним кредитором та відповідачем у належній електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про електронну комерцію", та за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач особисто, використовуючи інформаційно-телекомунікаційну систему первісного кредитора, заповнив заявку на отримання кредиту, ознайомився з умовами кредитування, пройшов процедуру верифікації та підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором 98010, який був відправлений на вказаний ним номер мобільного телефону та введений ним для підписання договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У даному випадку сторони кредитного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а саме: розміру кредиту (8000,00 грн) та одноразової комісії (1600,00 грн), строку користування кредитом, процентної ставки, порядку повернення кредиту та сплати процентів (графіку платежів). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Кредитний договір № 00-10176432 від 22.01.2025 не визнавався недійсним у судовому порядку, тому є чинним та таким, що породжує для сторін відповідні права та обов`язки. Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування презумпції правомірності укладеного ним кредитного договору, не оскаржував його дійсність, не заперечував факт його укладення. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. До договору позики застосовуються положення глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою і не випливає із суті договору позики. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні провадиться без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 3 ст. 1077 ЦК України відступлення клієнтом факторові права грошової вимоги може бути зумовлено певною подією, яка має відбутися в майбутньому. Згідно з ч. 5 ст. 1078 ЦК України право грошової вимоги до боржника переходить до фактора у момент укладення договору факторингу, якщо договором не встановлений інший момент. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом України "Про споживче кредитування". Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування"). Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредит у сумі 8000,00 грн шляхом перерахування вказаної суми на банківську картку відповідача № 4441-11XX-XXXX-9597, що підтверджується письмовими поясненнями щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ "ПРОФІТГІД" з додатками, випискою щодо руху коштів по картці за період з 22.01.2025 по 27.01.2025, наданою 19.12.2025 року АТ "УНІВЕРСАЛБАНК". Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 00-10176432 від 22.01.2025 перейшло до позивача внаслідок відступлення права вимоги (цесії) за договором факторингу. Також встановлено, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, кредит не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, всупереч умовам кредитного договору та графіку платежів. Жодного платежу на виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач не здійснив ні первісному кредитору, ні позивачу, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 13961,60 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9600,00 грн та заборгованості за несплаченими відсотками в розмірі 4361,60 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими суду документами. Доказів погашення заборгованості перед позивачем за кредитом відповідач суду не надала. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 00-10176432 від 22.01.2025 та наявність у нього заборгованості перед позивачем як новим кредитором у сумі 13961,60 грн. Водночас із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу було нараховано штрафні санкції в сумі 3200,00 грн, однак вимога про їх стягнення позивачем не заявляється. Оцінюючи надані позивачем докази щодо наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, суд виходить з того, що розрахунки заборгованості, підготовлені первісним кредитором та позивачем, є обґрунтованими, здійснені відповідно до умов кредитного договору та графіку платежів, відповідають вимогам чинного законодавства України. Відповідач не надала суду жодних доказів погашення заборгованості за кредитним договором, не заперечувала розмір заборгованості, не надавала суду альтернативного розрахунку заборгованості. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00-10176432 від 22.01.2025 у сумі 13961,60 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, судовий збір у сумі 2422,40 грн стягується із відповідача на користь позивача. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, типовою для даної категорії справ, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку без проведення судових засідань з викликом сторін. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, категорію справи, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та практики Верховного Суду у справах даної категорії. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, доказів протилежного сторонами до справи не надано. Зазначені витрати були реально понесені позивачем у зв`язку із зверненням до суду за захистом свого порушеного права та є необхідними для забезпечення права на правову допомогу. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved