Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

1. Короткий зміст заявлених вимог. 17 вересня 2025 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення юридичного що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що 4.09.2025 року [PERSON] , звернувся до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Черкаській області, що в м. Умань із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до п. 1 ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки він є особою з інвалідністю 3-ї групи. Відповідно до п.1 ст. 32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи з інвалідністю 3-ї групи мають право на пенсію по інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб від 56 років до досягнення 59 років включно - 14 років. Для підтвердження свого трудового стажу заявником були зібрані відповідні документи, серед яких трудова книжка [NUMBER] . За принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Львівській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №233050011731 від 11.09.2025 року в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, як зазначено в рішенні про відмову, до страхового стажу серед іншого не було враховано період роботи з 27.06.1984 року по 21.07.1994 рік в Сушківському цегельному заводі, згідно записів трудової книжки [NUMBER] , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповно дату народження заявника, лише рік «[INFO].», без вказівки на число та місяць. У зв`язку з неповним зазначенням дати народження у трудовій книжці [NUMBER] заявник не має можливості підтвердити факт належності йому трудової книжки для зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 27.06.1984 року по 21.07.1994 рік в Сушківському цегельному заводі та реалізувати своє право на пенсію, тому він змушений звернутися до суду. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не з`явився, попередньо до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на заяву в якому вважає заяву заявника безпідставною, необґрунтованою, не підтвердженою належними, достатніми та допустимими доказами, а тому вважає, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення, просив відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, провадження по справі закрити, а також розгляд справи провести без участі представника. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14 січня 1999 року Уманським РВ УМВС України в Черкаській області, [PERSON] народився [INFO] у с. Сушківка, Уманського району, Черкаської області. (а.с.5 ) На ім`я « [PERSON] », [INFO], видана трудова книжка [NUMBER] , дата заповнення: 30.04.1986 р., яка містить відомості про роботу: «27.06.1984 Принят шофером ІІІ класа - пр. №59 от 27.06-84 г.» (запис вчинений рос. мовою) та відомості про звільнення «21.07.1994 Уволен с работы по ст. 38 КЗОТ УССР по собственному желанию. - пр. №33 от 21.07-94 г.» (запис вчинений рос. мовою) (а.с. 8) Вказана трудова книжка містить «Вкладыш в трудовую книжку колхозника» № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO], заповнений 01.08.1994 року, та « Вкладыш в трудовую книжку колхозника» № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , який містить 23 записи (а.с.9-13). З трудової книжки вбачається, що вона дійсно належить заявнику [PERSON] , [INFO] . Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначення пенсії №233050011731 від 11.09.2025 [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки до страхового стажу не зараховано: - період роботи згідно трудової книжки [NUMBER] , тому що на титульній сторінці трудової книжки дата народження особи зазначена не повністю (тільки рік), що є порушенням інструкції ведення трудових книжок.(а.с. 14) Як вбачається з архівної довідки №04-05/171.1 від 21.07.2025 виданої архівним відділом Уманської РДА Черкаської області, наказом №59 по Сушківському цегельному заводі від 27 червня 1984 року [PERSON] прийнято на роботу водієм з 27 червня 1984 року.(а.с.15) Факт того, що трудова книжка та вкладиш в трудову книжку належать заявнику, необхідно встановити для надання можливості [PERSON] реалізувати його право на пенсію. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз норм ст. ст. 293, 315 ЦПК України свідчить про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням зазначених положень закону, встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, свідчать про те, що трудова книжка серії [NUMBER] від 30.04.1986 та вкладиш в трудову книжку колгоспника № [NUMBER] від 01.08.1994 року видані на ім`я [PERSON] , [INFO], належать [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, відтак її слід задовольнити.

Outcome: approved