Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. У листопаді 2025 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з [PERSON] заборговаіость за договором кредиту № 8986214 в розмірі 14 468 грн, суму сплаченого судового збору 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 4 500 грн. 1.2. Позов обґрунтовано тим, що 06 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 9896214, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн, строком на 350 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 % яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту; комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, тобто 690 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 200 грн за кожен день понадстрокового користування. 1.3. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. 1.4. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8986214 від 06 травня 2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку кредитодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 157b9ab9-27a0-4949-a07e-b4ec563c7c08 від 06 травня 2025 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 1.5. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором кредиту не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка з урахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок заборгованості за договором кредиту у розмірі 2440 грн, становить 14 468 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 268 грн - сума заборгованості за процентами; 7 200 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 1.6. 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 18/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 8986214 від 06 травня 2025 року. 1.7. Згідно п. 2.1.3. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо них. Підписаний сторонами Реєстр прав вимоги в паперовому/електронному вигляді є невід`ємною частиною цього договору. 1.8. Відповідно до Реєстру прав вимог № 22/08/25-01 від 22 серпня 2025 року, кредитодавець відступив «Фінпром Маркет» право вимоги заборгованості до відповідача в сумі 14 468 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 268 грн - сума заборгованості за процентами; 7 200 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 1.9. У зв`язку зі зверненням позивача до суду з даним позовом позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 4 500 грн. 1.10. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед кредитодавцем/первісним кредитором, ні перед позивачем/фактором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики № 8986214 на підставі договору факторингу. 1.11. 23 грудня 2025 року представником відповідача адвокатом Кузьмінським О.О. надано відзив на позов, в якому він просить позовну заяву ТОВ «Фінпром Маркет» задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту №8986214 від 06 травня 2025 року у розмірі 5 778 грн. 1.12. Відзив обґрунтовано тим, що [PERSON] підтверджує, що 06 травня 2025 року між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір про надання коштів у кредит №8986214, а також факт отримання грошових коштів у розмірі 4 000 грн шляхом їх перерахування на належну їй банківську картку. 1.13. Водночас, сторона відповідача не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за вказаним договором, вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з неправомірністю та безпідставністю нарахування окремих складових заявленої до стягнення суми. 1.14. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що у період з 15 червня 2025 року до 03 серпня 2025 року (включно) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нарахувало неустойку, сукупний розмір якої складає 8 000 грн. Однак здійснюючи вказане нарахування, первісний кредитор не врахував того, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 1.15. Крім того, враховуючи сплату [PERSON] грошових коштів у розмірі 800 грн (92 грн 27 червня 2025 року та 708 грн 28 червня 2025), які були зараховані первісним кредитором в рахунок погашення неустойки (розрахунок заборгованості від 17 жовтня 2025 року), зазначені кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. 1.16. Зважаючи на те, що договір кредиту № 8986214 встановлює комісію за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пп. 2.2.8. п. 2.2., п. 6.2 договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 690 грн, є нікчемними. 1.17. У зв`язку з наведеним, грошові кошти, сплачені відповідачем та зараховані первісним кредитором в рахунок сплати комісії (690 грн.), підлягають зарахуванню в рахунок погашення прострочених процентів за користування кредитними коштами. 1.18. Підсумовуючи все вищевикладене, розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 8986214, який підлягає стягненню на користь Позивача становить 5 778 грн., що складаються із 4 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 1 778 грн заборгованості за процентами (відсотками) за користування кредитними коштами (3 268 грн. (залишок заборгованості за процентами (відсотками) 800 грн (сплачена неустойка) 690 грн (сплачена комісія) = 1 778 грн). 1.19. [PERSON] для захисту своїх інтересів звернулася за отриманням професійної правничої допомоги до адвоката Кузьмінського О.О., у зв`язку з чим планує понести відповідні витрати у розмірі 10 000 грн., докази на підтвердження розміру яких буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 1.20. 30 грудня 2025 року представником позивача Ткаченко Ю.О. надано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» - задовольнити в повному обсязі; відмовити відповідачу в компенсації витрат на правничу допомогу. 1.21. Відповідь обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 2.2.8. договору встановлено комісію за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 690 грн). 1.22. Згідно п. 6.2. договору за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником відповідно до умов договору. Розмір комісії, яка нараховується за надання кредиту визначений п.п. 2.2.8. п. 2.2. договору. Розмір комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту. Комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої заявки та укладення договору. Послуга для позичальника полягає в аналізі заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту. 1.23. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу. 1.24. Крім того, витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. перевищують суму отриманого відповідачем кредиту у 250,00 % (10000,00/4000= 250,00 %), а тому є завищеними та неспівмірними до предмету позову. 1.25. Також витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. перевищують відповідні витрати позивача у 222,22 %, (10 000,00/4 500 = 222,22 %), хоча на думку позивача, складання відзиву на позовну заяву та усна консультація відповідача займає значно менше часу, ніж аналіз документів та складання позовної заяви представником позивача. 1.26. Також позивач просить врахувати, що представником відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару відповідачем, а тому дана сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. 1.27. 06 січня 2025 року представником відповідача Кузьмінським О.В. надано заперечення на відповідь на відзив. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 2.2. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 07 січня 2026 року повернуто заяву позивача про зменшення позовних вимог. 2.3. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. 2.4. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача. 3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини 3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 3.2. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 3.3. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3.4. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.5. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. 3.6. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 3.7. Згідно із ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 3.8. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 3.9. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. 3.10. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 3.11. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 3.12. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 3.13. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 3.14. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 3.15. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 3.16. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 3.17. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 3.18. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 3.19. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 3.20. Згідно зі статтею 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. 3.21. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). 3.22. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №740/3852/19 зазначено, що: «відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». 4. Фактичні обставини, встановлені судом 4.1. Судом установлено, що 06 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 9896214, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн, строком на 350 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 % яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту; комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, тобто 690 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 200 грн за кожен день понадстрокового користування. 4.2. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. 4.3. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8986214 від 06 травня 2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку кредитодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 157b9ab9-27a0-4949-a07e-b4ec563c7c08 від 06 травня 2025 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 4.4. За розрахунком позивача, розмір заборгованості відповідача становить 14 468 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 268 грн - сума заборгованості за процентами; 7 200 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 4.5. 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 18/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 8986214 від 06 травня 2025 року. 4.6. Згідно п. 2.1.3. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо них. Підписаний сторонами Реєстр прав вимоги в паперовому/електронному вигляді є невід`ємною частиною цього договору. 4.7. Відповідно до Реєстру прав вимог № 22/08/25-01 від 22 серпня 2025 року, кредитодавець відступив «Фінпром Маркет» право вимоги заборгованості до відповідача в сумі 14 468 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 268 грн - сума заборгованості за процентами; 7 200 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 5. Оцінка Суду 5.1. Судом враховує, що на виконання умов кредитного договору № 8986214 від 06 травня 2025 року кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що не заперечується відповідачем. 5.2 Із розрахунку заборгованості вбачається, що 30 травня 2025 року відповідачем було сплачено 1640 грн, з яких первісним кредитодавцем 950 грн. були зараховані на погашення процентів, а 690 грн. комісії. 5.3. Як зазначено позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 8986214 від 06 травня 2025 року становить 14 468 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 268 грн - сума заборгованості за процентами; 7 200 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 5.4. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 5.5. Таким чином законодавством передбачено право кредитодавця нараховувати комісію, пов`язану з наданням кредиту. 5.6. Водночас відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. 5.7. Із пункту 6.2 кредитного договору № 8986214 від 06 травня 2025 року вбачається, що за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником відповідно до умов договору. Розмір комісії, яка нараховується за надання кредиту визначений п.п. 2.2.8. п. 2.2. договору. Розмір комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту. Комісія за надання кредиту підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої заявки та укладення договору. Послуга для позичальника полягає в аналізі заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору, а також в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту. 5.8. Таким чином, комісія в розмірі 690 грн за надання кредиту, що для споживача полягає в аналізі позивачем заявки та наданні пропозицій з укладення кредитного договору та в швидкому прийнятті рішення щодо надання кредиту, прямо суперечить абз. 2 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування», тому нарахування такої комісії є нікчемним. 5.9. З огляду на викладене, сплачені 30 травня 2025 року кошти в розмірі 1 640 грн мали зараховуватись на погашення процентів і тіла. 5.10. Таким чином, 30 травня 2025 року позичальником погашено 950 грн процентів і 690 грн тіла, після чого борг за тілом кредиту становить 3 310 грн. 5.11. За таких обставин, починаючи з 31 травня 2025 року розмір щоденних процентів мав становити 31 грн 45 коп. (3 310 грн. х 0,95% = 31 грн 45 коп.) і з 31 травня 2025 року по 24 серпня 2025 року (86 днів) такий розмір становить 2 704 грн 70 коп. (86 х 31,45 грн. = 2 704 грн 70 коп.), а за мінусом сплачених відповідачем 27 червня 2025 року 92 грн і 28 червня 2025 року 708 грн, всього 1 904,70 грн. 5.12. Отже, з відповідачки підлягає стягненню 3 310 грн тіла кредиту та 1 904 грн 70 коп. процентів, а всього 5 214 грн 70 коп. 5.13. При проведенні розрахунків відповідачем допущено помилку та не враховано платіж за 30 травня 2025 року, тому суд виходить із наявних вище зроблених судом розрахунків. 5.14. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суму заборгованості за пенею/неустойкою у розмірі 7 200 грн. 5.15. В той же час, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє правовий режим воєнного стану. 5.16. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 5.17. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки пені/ неустойки у розмірі 7 200 грн за договором № 8986214 від 06 травня 2025 задоволенню не підлягають. 6. Розподіл судових витрат між сторонами 6.1. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову (36,04%), з відповідача мали бути стягнені 873,03 грн судового збору. Проте з огляду на визнання відповідачкою позову в частині тіла і процентів, про що вказано у відзиві, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню 50% від цієї суми 436 грн 52 коп., а інша частина в розмірі 436 грн 52 коп. підлягає поверненню з державного бюджету. 6.2. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 6.3. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 6.4. Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 6.5. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 6.6. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 6.7. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн, підтверджуються: копією договору про надання правничої допомоги № 25-08/ФП від 25 серпня 2025 року; копією витягу з акту № 5ФП від 21 жовтня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги, копією витягу з акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжною інструкцією на підтвердження оплати наданої правничої допомоги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2099 від 03 квітня 2018 року. 6.8. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. 6.9. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). 6.10.Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandispimeniw ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» npoTH України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). 6.11. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). 6.12. Судом вбачається, що заявлені представником позивача вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 500 грн. є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. 6.13. З огляду на те, що позов задоволено на 36,04%, то з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1 621 грн 80 коп. (4 500 грн / 36,04%). 6.14. Питання про стягнення понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу буде вирішено окремо після надання відповідних доказів відповідачкою у порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial