Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

26.09.2025 позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в особі представника - адвоката Усенка М.І. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 101403199 від 29.06.2024 у розмірі 63 842,01 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 101403199, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у сумі, визначеній договором. Натомість відповідачка не повернула кредит, а також не сплатила комісію і проценти за користування ним у строк, установлений кредитним договором. 28.10.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 113-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги щодо осіб, визначених у реєстрі боржників, включно з правом вимоги за кредитним договором № 101403199 від 29.06.2024, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Станом на 09.06.2025 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 63 842,01 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 10 000,00 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків - 47 692,01 грн.; простроченої заборгованості за комісією за видачу кредиту -1 150,00 грн.; суми по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання - 5 000,00 грн. З метою захисту та поновлення порушених прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутися з даним позовом. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачу встановлено п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 15.10.2025 представник відповідачки - адвокат Семенюк О.Г. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного отримання відповідачкою грошових коштів. Платіжне доручення № 91918261 саме по собі не підтверджує факт реального перерахування коштів, оскільки могло бути відкликане первісним кредитором, а також не містить усіх необхідних реквізитів. Умови договору щодо сплати комісії є нікчемними, оскільки банк не має права стягувати платежі за дії, які він вчиняє на власну користь. Штрафні санкції, нараховані у період дії воєнного стану, мають бути списані відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Також відповідачка вважає розмір відсотків завищеним, оскільки денна ставка 1,15% порушує вимоги частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, чоловік відповідачки - [PERSON] перебуває на військовій службі з 20.11.2024, тому відсотки не можуть нараховуватися за період із 20.11.2024 по 09.06.2025. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідачка вважає їх розмір завищеними та неспіврозмірним, оскільки справа не є складною, а представник позивача використовує типові шаблони. 24.10.2025 представник позивача - адвокат Усенко М.І. подав відповідь на відзив, у якій просив поновити строк на її подання через екстрені відключення електроенергії, витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо зарахування коштів на картку та задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронну комерцію» та «Про споживче кредитування». Відповідачка пройшла ідентифікацію на сайті, заповнила анкету-заявку та підписала договір за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора (115353), що за правовими наслідками прирівнюється до власноручного підпису. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання, перерахувавши відповідачці на банківську картку 10 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення. 28.10.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір № 113-МЛ/Т, згідно з яким право вимоги заборгованості з [PERSON] перейшло до позивача. Надання витягу з Реєстру боржників замість повного реєстру пояснюється необхідністю захисту персональних даних інших осіб. Щодо нарахування відсотків наголосив, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування та добровільно погодилася на них. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.11.2025 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] та надходження на неї коштів у розмірі 10 000,00 грн. 25.11.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надало запитувану інформацію. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві адвокат Усенко М.І. просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Семенюк О.Г. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. 05.11.2025 адвокат Семенюк О.Г. подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.06.2024між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 101403199, який підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «115353». Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. Договору кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк 345 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. у кредит, а позичальник зобов`язалася повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів) 09.06.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з пунктами1.5., 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3. Договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 39 748,00 грн. Денна процентна ставка складає 1,15%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 11 417,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 49 748,00 грн. Комісія на надання кредиту 1 150,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,50% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 511,00% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно п. 1.5.2. та 1.5.3. Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть 38 598,00 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (пункт 2.1 Договору). Позичальник сплачує кредитодавця комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1., 1.5.2., 1.5.3. Договору відповідно. Комісія за надання кредиту нараховується кредитодавцем одноразово в момент видачі кредиту. Строк сплати позичальником загальної суми комісії настає в момент її нарахування для кожної окремої частини комісії завершується у відповідну дату платежу дату завершення розрахункового періоду, сума платежу за який включає цю частину комісії, відповідно до графіку платежів. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату остаточного погашення заборгованості (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (пункти 2.2.1, 2.2.2. Договору). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці у користування кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом переказу грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 91918261 від 29.06.2024. Належність відповідачці банківської картки № [NUMBER] та зарахування на неї переказу у розмірі 10 000,00 грн. також підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251111/95964-БТ від 17.11.2025. З відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованої ТОВ «Мілоан» за Договором № 101403199, встановлено, що відповідачка на виконання умов Договору не здійснила жодного платежу, у зв`язку з чим станом на 28.10.2024 у неї утворилась заборгованість у розмірі 32 188,40 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 16 038,40 грн. - заборгованість за відсотками; 1 150,00 грн. заборгованість за комісією за видачу кредит; 5 000,00 грн. неустойка та проценти за порушення грошового зобов`язання. 28.10.2024 між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено Договір відступлення прав вимоги № 113-МЛ/Т, відповідно до якого кредитор зобов`язався передати (відступити) новому кредитору за плату, а новий кредитор прийняти належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 113-МЛ/Т від 28.10.2024 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги за договором № 101403199 від 29.06.2024, укладеним із [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 32 188,40 грн. З розрахунку заборгованості за Договором № 101403199 від 29.06.2024, сформованого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», встановлено, що станом на 19.09.2025 заборгованість [PERSON] за Договором № 101403199 від 29.06.2024 становить 63 842,01 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1 150,00 грн. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту; 47 692,01 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 5 000,00 грн. залишок по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. На час розгляду справи Договір про споживчий кредит № 101403199 від 29.06.2024 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний, доказів належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором суду не надано. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частини 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що 29.06.2024між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 101403199, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн., який у встановлений строк не повернула, а також не сплатила нараховані проценти та комісію за його надання. Суд відхиляє аргументи представника відповідачки щодо ненадання доказів отримання нею коштів. Платіжним дорученням № 91918261 від 29.06.2024 та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 10.11.2025, підтверджується належність відповідачці банківської картки № [NUMBER] та зарахування на неї переказу у розмірі 10 000,00 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідачка, в порушення умов Договору № 101403199 від 29.06.2024, у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула фактично отримані нею кредитні кошти, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту (основний борг) у розмірі 10 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог у частині стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає таке. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Проте законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для кредитодавця. На виконання вимог пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою № 49 від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила). Відповідно до пункту 5 Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування. Пунктом 1.5.1 Договору № 101403199 від 29.06.2024 передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 150,00 грн. За змістом статті 509 ЦК України та статті 1054 ЦК України, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити проценти. Об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь. Розрахунок чергового платежу, інформування про стан заборгованості та ведення кредитної справи є діями, які банк вчиняє насамперед у власних інтересах. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справах № 496/3134/19 та № 363/1834/17. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за якими він фактично не звертався і які не становлять окрему банківську послугу. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи викладене, умови Договору № 101403199 від 29.06.2024 щодо сплати комісії у розмірі 1 150,00 грн. є нікчемними, а вимога щодо її стягнення задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом суд зазначає таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Частиною 4, 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, у Договорі від 29.06.2024 кредитор не мав права визначати денну ставку у розмірі 1,15%. Шляхом математичних розрахунків встановлено, що за період з 29.06.2024 по 09.06.2025 розмір процентів (у межах 1% на день) становить: 10 000,00 грн ? 1% ? 345 днів = 34 500,00 грн. Разом з тим, суд враховує положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на момент укладення відповідачкою кредитного договору), якою передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. При цьому, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21. Поняття особливого періоду визначено у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до статті 1 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. На підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/202 від 24.02.2022, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 03.02.2026. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.08.2011 перебуває у шлюбі з [PERSON] , який з 20.11.2024 перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.08.2011 та довідкою із військової частини № 5268/01 від 21.12.2024. Оскільки чоловік відповідачки є військовослужбовцем, на неї поширюються пільги, передбачені законом. Тому за період з 20.11.2024 по 09.06.2025 проценти відповідачці нараховуватися не можуть. З урахуванням викладеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 29.06.2024 по 20.11.2024 (144 дні) у розмірі: 10 000 грн ? 1% ? 144 дні = 14 400,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки суд зазначає таке. Згідно з пунктом 4.1. Договору № 101403199 від 29.06.2024 у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700,00 грн. за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання и сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи в Україні діє воєнний стан, відповідачка звільняється від сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, а тому вимога щодо їх стягнення задоволенню не підлягає. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 24 400,00 грн., що складається з: 10 000,00 грн. - тіло кредиту та 14 400,00 грн. - проценти за користування кредитом. Відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 24 400,00 грн., що складає 38,22% від загальної ціни позову (63 842,01 грн.), то із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 925,83 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з АО «Апологет»; акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги № Д/2967 від 19.09.2025; детальний опис наданих послуг від 19.09.2025 до акту № Д/2967 від 19.09.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Водночас, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial