Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" через свого представника адвоката Рудзей Ю.В. звернулось до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 231209 від 10.06.2021 у розмірі 23 495 грн. та судові витрати у розмірі 2 423 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.06.2021 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] був укладений договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №231209 в електронній формі. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції "ФК "ГЕЛЕКСІ" укласти електронний договір позики (оферти, здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Так, зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема: - проставляння клієнтом чек-боксу з умовами договору позики згоден; - підтвердження даних банківської картки; - натискання кнопки Підтвердити заявку; - введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 23495 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 18495 грн., заборгованість по процентам за користування позикою. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 18.09.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 30.09.2025 року представник відповідача адвокат Зачепіло З. Я. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», зазначаючи на відсутність належних і допустимих доказів укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та ознайомлення з умовами кредитування, зокрема у зв`язку з відсутністю підписів відповідача на кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів. Також наголосила на необґрунтованості та недоведеності розрахунку заборгованості, відсутності первинних бухгалтерських документів, що підтверджують видачу та погашення кредиту, а також на невідповідність заявленої до стягнення суми відсотків за умовами договору. Крім того, представник відповідача посилається на положення законодавства щодо звільнення членів сімей військовослужбовців від нарахування відсотків у період дії особливого періоду, оскільки вона є дружиною військовослужбовця, який зник безвісти. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків, вважаючи позов необґрунтованим та передчасним. 06.10.2025 року представником позивача Рудзей Ю.В. подано відповідь на відзив, у якій позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача, зазначивши, що остання фактично не заперечує укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність заборгованості. Позивач вказав, що кредитний договір укладено в електронній формі, а факт перерахування 5000 грн. підтверджується довідкою платіжного оператора, яка у сукупності з договором та розрахунком заборгованості є належним і допустимим доказом. Також зазначено про обґрунтованість розрахунку заборгованості та відсутність з боку відповідача доказів, які б спростовували належність платіжної картки або факт отримання коштів. Щодо застосування пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач зазначив, що нарахування процентів за договором було припинено у 2021 році, у зв`язку з чим неправомірних нарахувань не здійснювалося. У судове засідання 10.12.2025 року сторони по справі не з`явились. Однак, судом було прийнято до уваги, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, а позивачем відповідь на відзив, у яких сторони виклали свої позиції щодо предмета спору. Враховуючи, що згідно з частиною 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи або якщо розгляд справи здійснюється за відсутності учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснюється, суд розглянув справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх окремо та в сукупності, суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 10.06.2021 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] був укладений договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №231209 в електронній формі, підписаний електронним ключем з використанням одноразового індикатора "g9w43z6v". Відповідно до п.1.5.1 договору позичальнику надається позика в сумі 5000 грн. Відповідно до п.1.5.3 договору строк повернення позики 19.06.2021 року. Відповідно до п.1.5.2 договору плата за користування позикою встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,1%. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» за договором позики № 231209 від 10.06.2021 року в розмірі 23 495 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 18 495 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до інформаційної довідки, наданої ТОВ «ФК «Елаєнс», 10.06.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кошти в сумі 5000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що [PERSON] , уклавши договір, не виконала взяті на себе зобов`язання, оскільки в передбачений договором строк не повернула грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, внаслідок цього виникла заборгованість. У відповідності до ст. ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користьТОВ «ФК «Гелексі» заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 23 495 грн., яка складається з: заборгованості за позикою в розмірі 5000 грн. простроченої заборгованості по несплаченим процентами в розмірі 18 495 грн. Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2423 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Окрім заборгованості за кредитним договором, позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн. З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що до витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, розподіляються між сторонами також на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача адвокат Рудзей Ю.В. подав до суду договір про надання правової допомоги від 09.07.2025 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В., Акт № 145 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ № 001139. З урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено повністю, доказів неспівмірності цих витрат суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача "ФК "ГЕЛЕКСІ" про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved