Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Золотухін О.О., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 24839,35 грн., 3% річних в сумі 77,58 грн., а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ТОВ «Львівенергозбут» та [PERSON] укладено Договір № 2700080462 від 23.07.2024 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 вищевказаного договору, споживач ( [PERSON] ) бере на себе зобов`язання продавати постачальнику (ТОВ «Львівенергозбут») електричну енергію вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за зеленим тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені цим договором. Взаємовідносини постачальника універсальних послуг зі споживачем щодо початку/продовження купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом врегульовується відповідно до ПРРЕЕ. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору, однак відповідач у порушення умов договору не оплатив вартість електричної енергії. Відтак, зважаючи на введення в експлуатацію (укладення договору) у липні 2024 року, та тариф 6,9970 грн. за кВт/год, заборгованість відповідача перед позивачем підлягає оплаті за «зеленим» тарифом та складає 24839,35 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів). Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.12.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 17.12.2025 представник відповідача Лепех А.М. через Електронний суд подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вважає, що відповідач не порушував та не уникав виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Також, представник відповідача не погоджується із сумою заборгованості, заявленою у позові, так як така включає в себе податкові відрахування, які відповідно до чинного законодавства сплачує ТзОВ «Львівенергозбут» як податковий агент. Таким чином, вважає помилковим нарахування і 3% річних в сумі 77,58 грн. на суму заборгованості в розмірі 24916,93 грн. Окрім того, стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ні щодо факту передання електроенергії покупцем продавцю (через мережі оператора системи розподілу), ні щодо обсягів переданої електроенергії, визначених у порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку електричної енергії в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством. Також, 17.12.2025 представник відповідача Лепех А.М. через Електронний суд подав клопотання про зупинення провадження у справі, покликаючись на те, що в провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/14181/25 за позовом ТзОВ «Львівенергозбут» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення заборгованості у розмірі 42 123 871 грн., яка виникла внаслідок невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» своїх зобов`язань за договором № 0216-09021 131 ЮВ/19 про надання послуг із забезпеченням збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019. Представник відповідача стверджує, що вказана господарська справа має тісний матеріально-правовий зв`язок з даною справою, оскільки: в суму заборгованості по господарській справі включена сума виплати за «зеленим» тарифом приватного домогосподарства [PERSON] , і у випадку відмови у задоволені пред`явленого ТзОВ «Львівенергозбут» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» позову, або його часткового задоволення, відповідно коригуватиметься сума виплат за «зеленим» тарифом по приватних домогосподарствах на території Львівської області, в тому числі приватному домогосподарству [PERSON] ; пред`явлена до ПрАТ «НЕК «Укренерго» вимога у господарському спорі стосується одного з даною цивільною справою спірного періоду - вересня 2025 року; кошти, отримані ТОВ «Львівенергозбут» від ПрАТ «НЕК «Укренерго», є єдиним джерелом для оплати [PERSON] за генеровану/вироблену енергію по «зеленому» тарифу, тому примусове стягнення заборгованості з ПрАТ «НЕК «Укренерго» у господарській справі прямо впливає на оплату виплати позивачу, яка заявлена до стягнення у даній цивільній справі; у разі підтвердження заборгованості, яка буде стягнута з ПрАТ «НЕК «Укренерго» по вказаній господарській справі, кошти одразу будуть виплачені [PERSON] , що буде слугувати підставою для закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю спору. Відтак, просить зупинити провадження у справі №461/9983/25 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням у господарській справі №910/14181/25. Окрім того, 17.12.2025 представник відповідача Лепех А.М. через Електронний суд подав клопотання про витребування доказів, зокрема просить суд витребувати у [PERSON] відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за вересень 2025 року. Обгрунтовуючи клопотання представник відповідача зазначив, що: дані відомості підтверджують аргументи відповідача, які висловлені у відзиві на позовну заяву, щодо неправильності розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості, а також 3% річних; відповідач немає можливості самостійно отримати зазначені докази, оскільки такі можливо отримати лише з особистого електронного кабінету платника податків [PERSON] на сайті Державної податкової служби України; у відповідача наявні лише докази сплати загальних податкових відрахувань до бюджету відповідних територіальних громад без конкретного поіменного списку осіб за яких здійснюються такі відрахування. 19.12.2025 представник позивача Золотухін О.О. через Електронний суд подав заперечення на клопотання про витребування доказів, вказавши, що таке є безпідставним, оскільки заявник не вказав обставини, які можуть підтвердити ці докази, а також яке процесуальне значення мають запитувані докази для правильного та своєчасного вирішення даного спору. Зокрема вважає, що таке клопотання носить формальний характер, що становить необґрунтоване втручання у приватне життя позивача. Просить відмовити у задоволенні такого. Також, 19.12.2025 представник позивача Золотухін О.О. через Електронний суд подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що посилання сторони відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не може бути підставою для зупинення провадження у справі, оскільки невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» укладеного з відповідачем договору не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за відповідним договором, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару. 23.12.2025 представник відповідача Золотухін О.О. через Електронний суд подав відповідь на відзив, в якому вказав, що аргументи відповідача про те, що джерелом виплат за «зеленим» тарифом є виключно кошти, отримані від ПрАТ «НЕК «Укренерго», а також посилання на наявність господарського спору між відповідачем і третьою особою, не мають правового значення для вирішення даної справи. Між позивачем і відповідачем укладено чинний договір купівлі-продажу електричної енергії, який покладає на відповідача безумовний обов`язок оплатити придбану електроенергію у визначений договором строк. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань третіми особами не може перекладатися на позивача та не звільняє відповідача від відповідальності за порушення умов договору. Таким чином, представник вважає, що доводи відзиву не мають правового значення та не спростовують обставини спору. Відтак, просить позов задоволити. Окрім того, 23.12.2025 представник позивача Золотухін О.О. через Електронний суд подав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, в якому просив у разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 24.12.2025 представник відповідача Лепех А.М. через Електронний суд подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що наявність господарського спору між зазначеними сторонами має тісний матеріально-правовий зв`язок з даною цивільною справою, оскільки у разі стягнення заборгованості з ПрАТ «НЕК «Укренерго» по вказаній господарській справі, кошти одразу будуть виплачені позивачу, що буде слугувати підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору. Також, представник відповідача наголосив, що заявлена сума заборгованості у розмірі 24839,35 грн. та 3% річних не може підлягати до стягнення, тому просить відмовити у задоволенні позову. Окрім того, 24.12.2025 представник відповідача Лепех А.М. через Електронний суд подав заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якому вказав, що заявлена сума є необґрунтованою, надмірною та неспівмірною, відтак просить відмовити у стягненні витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, або ж зменшити суму витрат до 1500 грн. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на їх поштову та електронну адреси, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м. Львова). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання представника відповідача Лепеха А.М. про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Метою зупинення провадження в справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження в справі суд, у кожному випадку, повинен з`ясувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Судом встановлено, що предметом спору у справі №461/9983/25 є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 23.07.2024 в розмірі 24839,35 грн. та 3% річних в сумі 77,58 грн. У справі №910/14181/25 за позовом ТзОВ «Львівенергозбут» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 42 123 871 грн., який виник внаслідок невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» своїх зобов`язань перед ТзОВ «Львівенергозбут» за договором № 0216-09021 131 ЮВ/19 про надання послуг із забезпеченням збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019. Слід зазначити, що об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають безпосереднє значення для справи. Оцінивши предмет та підстави позовів, судом не встановлено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/14181/25, а відтак підстави для зупинення провадження у справі відсутні, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає. Розглянувши клопотання представника відповідача Лепехи А.М. про витребування доказів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підставі ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Заявляючи клопотання про витребування доказів представник відповідача зазначив, що дані відомості підтверджують аргументи відповідача, які висловлені у відзиві на позовну заяву, щодо неправильності розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості, а також 3% річних. Однак, представник відповідача не вказує яким чином відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за вересень 2025 року з персонального кабінету [PERSON] можуть вплинути на розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості. Отже, заявником не зазначено обставини, які можуть підтвердити ці докази або аргументи, які вони можуть спростувати. Крім того, всупереч вказаним вимогам, не долучено докази на підтвердження неможливості самостійного одержання доказів, а також відсутні докази відмови [PERSON] у наданні вищезазначеної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання про витребування доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.07.2024 між ТОВ «Львівенергозбут» та [PERSON] укладено Договір № 2700080462 про купівлю-продаж електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.8-11/. Згідно п. 1 вищевказаного договору, споживач ( [PERSON] ) бере на себе зобов`язання продавати постачальнику (ТОВ «Львівенергозбут») електричну енергію вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за зеленим тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені цим договором. Взаємовідносини постачальника універсальних послуг зі споживачем щодо початку/продовження купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом врегульовується відповідно до ПРРЕЕ. Пункт 2.2. Договору передбачає обов`язки постачальника універсальних послуг: здійснювати отримання та обробку основних даних за площадками споживача та даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку; надавати споживачу оформлені платіжні документи; купувати у споживача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, на підставі сертифікованих даних комерційного обліку та актів приймання-передавання товару (електричної енергії) за умови наявності у межах приватного домогосподарства споживання електричної енергії. Пунктом 2.3. Договору встановлено, що споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства, за "зеленим" тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством: відшкодування згідно із чинним законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його оплату неустойки (пені) у разі прострочення. Пункт 4.1 розділ 4 Договору (Умови та порядок оплати) передбачає, шо розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (п. 4.2. Договору). Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав споживача (п. 5.1. Договору). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору. Покази викупленої (отриманої) відповідачем електроенергії підтверджуються історією споживання викупленої електричної енергії із персонального кабінету споживання /а.с.12-13/. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 30 червня 2025 року № 985 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств» оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора 30.06.2025, встановлено з 01.07.2025 «зелений» тариф: на електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 30 кВт та які введені в експлуатацію з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 699,70 коп/кВт·год (без ПДВ). Таким чином, зважаючи на введення в експлуатацію (укладення договору) у липні 2024 року, та тариф 6,9970 грн. за кВт/год, заборгованість ТзОВ «Львівенергозбут» перед [PERSON] підлягає оплаті за «зеленим» тарифом, зокрема за вересень 2025 року: Генерація (кВт год) - 3568; Споживання (всього) - 18 кВт год; Розрахунок (грн. за кВт год) - (3568-18) * 6,9970 грн. Сума до сплати без вирахування податків - 24839,35 грн. Фактично сплачено - 0 грн. Суд приймає вказаний розрахунок як належний, оскільки такий базується на вимогах законодавства та умовах договору. 07.11.2025 представник позивача звернувся із досудовою вимогою до ТОВ «Львівенергозбут» щодо добровільного виконання своїх обов`язків по сплаті за придбану електричну енергію /а.с.14-15/, однак відповідач відмовив в оплаті за придбану електричну енергію із посиланням на неотримання коштів від ПрАТ «НЕК «Укренерго» /а.с.16-17/. Відтак, відповідач взяті на себе обов`язки не виконав, заборгованість за отриману електричну енергію не погасив, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Щодо посилання сторони відповідача на невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» фінансових зобов`язань перед відповідачем, як на підставу невиконання останнім зобов`язань перед позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. З наведеного вбачається, що кредитор не має нести негативні наслідки відносин боржника з його контрагентами. Крім того, вступаючи у договірні відносини, боржник несе ризики можливої відсутності на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, та відсутності у нього необхідних коштів. Отже, посилання сторони відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не приймається судом до уваги, оскільки невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» укладеного з відповідачем договору не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за відповідним договором, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару. Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 21.06.2022 у справі № 910/9905/21 та у постанові КГС від 06.12.2022 у справі № 910/14453/21. Як встановлено судом, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 24839,35 грн. Відповідач не надав суду доказів оплати вартості електричної енергії за вересень 2025 року. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задоволити та стягнути з ТОВ «Львівенергозбут» на користь [PERSON] заборгованість за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» у вищевказаному розмірі без вирахування обов`язкових зборів та платежів. Доводи сторони відповідача про те, що заявлена сума заборгованості у розмірі 24839,35 грн. не може підлягати до стягнення, оскільки така включає в себе податкові відрахування, які відповідно до чинного законодавства сплачує ТзОВ «Львівенергозбут» як податковий агент, судом не приймаються, оскільки суд вважає за необхідне зазначеним рішенням стягнути з ТОВ «Львівенергозбут» суму заборгованості без вирахування відповідних обов`язкових платежів. У відповідності до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Отже, нарахування трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, що встановлено судом, щодо сплати заборгованості у розмірі 24839,35 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 77,58 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Представник відповідача Лепех А.М. скористався таким правом та подав заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якому вказав, що заявлена сума є необґрунтованою, надмірною та неспівмірною, відтак просить відмовити у стягненні витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, або ж зменшити суму витрат до 1500 грн. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. В даному випадку представник позивача підтверджує понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу наступними доказами, а саме: договором-дорученням про надання правової допомоги від 01.12.2024; розрахунком розміру правової допомоги у справі №461/9983/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за електричну енергію на суму 10500 грн.; актом здавання-приймання робіт згідно до договору від 01.12.2024 згідно договору від 13.10.2025 у справі №461/9983/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищенаведе, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 24839,35 грн. без вирахування відповідних обов`язкових платежів, 3% річних в розмірі 77,58 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Окрім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved