Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Борщівської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що позивачка та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 06.06.2017 року у Кам`янець-Подільському міському відділі державної реєстраціі актів цивільного стану Головного територіального управління юстиціі у Хмельницькій області, актовий запис №381. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що 26.11.2019 року Заліщицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області зробив відповідний актовий запис №235 та видав Свідоцтво про народження cepii [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20.02.2023 року по справі №597/198/23. Адресою місця проживания матері та дитини є [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Після фактичного розірвання шлюбних відносин син [PERSON] залишився проживати i наразі проживає разом з матір`ю. Мати займається його повним та всебічним розвитком, надає доступ до культурних та духовних цінностей, піклується про здоров`я, водить до лікарів, матеріально угримує, забезпечує його одягом, їжею, предметами гігієни, побуту, навчання та іншими необхідними речами. Мати водить сина до школи, займається з ним додатково вдома, приділяє йому час та увагу. У зв`язку з військовою агресією російської федераціі проти України та Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року, позивачка разом із сином виїхали у Францію, де перебувають i на цей час. Натомість батько дитини після розірвання шлюбних відносин став дуже рідко цікавитися життям та здоров`ям сина, не приділяє йому часу та уваги, не займається його моральним, культурним, фізичним та духовним розвитком, коштів на утримання не надає. У сина немає емоційного зв`язку з батьком, оскільки останній не виявляє інтересу до нього. Батько протягом тривалого часу також проживає та перебуває за кордоном. Разом з тим, позивачка не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком. Таким чином, син сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на повному ii утриманні. Позивачка є надзвичайно значимою для дитини особою, до якої він емоційно надійно прив`язаний та має тісну взаємодію. Мати чуйна до потреб дитини. Дитина протягом всього свого життя була поруч з мамою, сепараційні процеси ще не завершені, тому визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю сприятиме повноцінному ii вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. Мати має тісний емоційний та психологічний зв`язок із сином, створила всі необхідні умови для життя та розвитку дитини за кордоном, де він вже має сталі соціальні зв`язки, друзів, коло спілкування. Так, згідно Довідки з місця проживания від 14.04.2025 року мати з сином винаймають житло за адресою: [ADDRESS] . Позивачка самостійно оплачує житло, що підтверджується відповідною квитанцією. За місцем проживання створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку та навчання [PERSON] . У хлопчика є своя кімната, окреме ліжко, достатньо іграшок, книжок, різноманітних iгop, гаджетів, є письмовий стіл для занять та навчання; в житлі є необхідна техніка та всі інші предмети побуту, які потрібні для забезпечення належних умов життя дитини та ведення домашнього господарства. Зазначене підтверджується доданими до цієї заяви фотознімками. Хлопчик відвідує різноманітні розвиваючі заняття, розважальні заходи, подорожує та проводить активний відпочинок разом з матір`ю, яка це все організовує. Вказане підтверджується також фотографіями. Мати забезпечує для дитини різноманітне та повноцінне харчування, купує предмети побуту, іграшки, навчальні матеріали та канцелярію, забезпечує одягом та всіма іншими необхідними речами. У даний час [PERSON] офіційно влаштований до навчального закладу за фактичним місцем проживання у Франції. Відповідно до Довідки з місця навчання від 07.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зарахований до Державної початкової школи Антуана де Сент-Екзюпері у клас підготовки до школи на 2024-2025 навчальний рік. Також у навчальному закладі, який відвідує дитина, є можливість харчуватися, брати обіди тощо. Мати забезпечує дитині харчування в школі, що підтверджується Рахунком за харчування від 04.04.2025 року. Згідно Свідоцтва про право на Медичне Страхування, у [PERSON] є медичне страхування та заключна декларація з сімейним лікарем, що свідчить про забезпечення дитини належним медичним доглядом. Відповідно до Довідки МАЕ NEIGE від 19.03.2025 року, у [PERSON] є страхування, яке надає гарантії покриття під час різних видів акгивностей на снігу та супроводжує дитину, як у рамках шкільної поїздки, так i в приватному порядку. Тобто дитина, ii життя та здоров`я застраховані належним чином, i мати здійснює оплату такого страхування. Мати водить дитину до лікаря, піклується про його здоров`я, виконує всі рекомендації лікарів, проводить планові та профілактичні огляди. Окрім того, позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована, отримує доходи та має фінансову можливість забезпечувати себе i сина всім необхідним. Зазначене підтверджуеться Довідкою про доходи від 14.02.2025 року, згідно якої їi середня заробітна плата становить 2448,01 Євро. [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, судимостей не має. Варто відзначити, що [PERSON] наразі перебуває за кордоном з сином, i самостійно не може прибути до KHП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» TOP для отримання відповідної довідки. На заяву самої [PERSON] та запит ii представника, адвоката Каращука Ю.І. вказану довідку лікарня не надає. У зв`язку з тим, що батько дитини в добровільному порядку відмовився матеріально забезпечувати сина, позивачка скерувала до Заліщицького районного суду Тернопільської області позовну заяву про стягнення аліментів. Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що Позивачка створила всі умови для життя, розвитку, навчання i відпочинку сина, піклується про нього, матеріально утримує, приділяє багато уваги, грається, водить на прогулянки, забезпечує всім необхідним. Наразі вона не планує повертатися з сином до України, оскільки вважає це небезпечним у даний час. Необхідно також приймати до уваги той факт, що зважаючн на вік дитини, їй безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дитиною та матір`ю з самого народження існує тісний зв`язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини. Враховуючи, що від народження i на даний час дитина на законних підставах проживає разом з матір`ю, яка створила yci необхідні умови для ii проживання, виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного, морального i соціального розвитку в безпечному, надійному i стабільному середовищі, мати любить сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, позитивно характеризується, працевлаштована, має доходи, що дозволяють утримувати дитину, створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а батько взагалі не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини, не піклується та не допомагає матеріально, позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] вважають доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами справи, та не надав у встановлений судом строк відзиву до суду. Представник Служби у справах дітей Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак представник Борщівської міської ради подав до суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглядати без його участі, з позовними вимогами згідний, просить їх задоволити у судовому засідані. Суд, вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, керується загальними засадами цивільного судочинства та практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Прецендентною практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). У п.26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, неодноразово не з`являвся у судові засідання, не скористався правом на подання відзвиву, а тому справу слід розглянути у порядку ст.280 ЦПК України за його відсутності з постановленням заочного рішення у справі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22.07.2025 року суддею Шевчук В.М. прийнято до свого провадження цивільну справу, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20.11.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Борщівської міської ради про визначення місця проживання дитини підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] у с.Сапогів Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим органом №6112 від 14.06.2017 року. Відповідач [PERSON] народився [INFO] у м.Заліщики Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим органом №6115 від 14.07.2021 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.06.2017 року у Кам`янець-Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №381. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень [INFO] складено відповідний актовий запис за №235. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області №597/198/23 від 20.02.2023 року, між ними розірвано. Адресою місця проживания матері та дитини є [ADDRESS] , що підтверджуеться витягами з реєстру територіальної громади №2025/004554352 від 07.04.2025 року, №2025/006628670 від 20.05.2025 року. Так, згідно Довідки з місця проживания від 14.04.2025 року мати з сином винаймають житло за адресою: [ADDRESS] . Позивачка самостійно оплачує житло, що підтверджуеться відповідною квитанцією від 01.03.2025 року. Судом встановлено, що за місцем проживання створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку та навчання [PERSON] . У хлопчика є своя кімната, окреме ліжко, достатньо іграшок, книжок, різноманітних iгop, гаджетів, є письмовий стіл для занять та навчання; в житлі є необхідна техніка та всі інші предмети побуту, які потрібні для забезпечення належних умов життя дитини та ведення домашнього господарства. Зазначене підтверджується доданими до цієї заяви фотознімками. Хлопчик відвідує різноманітні розвиваючі заняття, розважальні заходи, подорожує та проводить активний відпочинок разом з матір`ю, яка це все організовує. Вказане підтверджується фототаблицями долученими до позовної заяви. Мати забезпечує для дитини різноманітне та повноцінне харчування, купує предмети побуту, іграшки, навчальні матеріали та канцелярію, забезпечує одягом та всіма іншими необхідними речами. У даний час [PERSON] офіційно влаштований до навчального закладу за фактичним місцем проживания у Франції. Відповідно до Довідки з місця навчання від 07.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зарахований до Державної початкової школи Антуана де Сент-Екзюпері у клас підготовки до школи на 2024-2025 навчальний рік. Також у навчальному закладі, який відвідує дитина, є можливість харчуватися, брати обіди тощо. Мати забезпечує дитині харчування в школі, що підтверджується Рахунком за харчування від 04.04.2025 року. Згідно Свідоцтва про право на Медичне Страхування, у [PERSON] є медичне страхування та заключена декларація з сімейним лікарем, що свідчить про забезпечення дитини належним медичним доглядом. Відповідно до Довідки МАЕ NEIGE від 19.03.2025 року, у [PERSON] є страхування, яке надає гарантії покриття під час різних видів акгивностей на снігу та супроводжує дитину як у рамках шкільної поїздки, так i в приватному порядку. Тобто дитина, ii життя та здоров`я застраховані належним чином, i мати здійснює оплату такого страхування. Мати водить дитину до лікаря, піклується про його здоров`я, виконує всі рекомендаціі лікарів, проводить планові та профілактичні огляди. Окрім того, позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована, отримує доходи та має фінансову можливість забезпечувати себе i сина всім необхідним. Зазначене підтверджується Довідкою про доходи від 14.02.2025 року, згідно якої їi середня заробітна плата становить 2448,01 Євро. [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, судимостей не має. У зв`язку з тим, що батько дитини в добровільному порядку відмовився матеріально забезпечувати сина, позивачка [PERSON] звернулась до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовною заявою про стягнення аліментів. Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що позивачка створила всі умови для життя, розвитку, навчання i відпочинку сина, піклусться про нього, матеріально утримує, приділяє багато уваги, грається, водить на прогулянки, забезпечує всім необхідним. Наразі вона не планує повертатися з сином до України, оскільки вважає це небезпечним у даний час. Враховуючи, що від народження i на даний час дитина на законних підставах проживає разом з матір`ю, яка створила yci необхідні умови для iї проживання, виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного, морального i соціального розвитку в безпечному, надійному i стабільному середовищі, мати любить сина, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, позитивно характеризується, працевлаштована, має доходи, що дозволяють утримувати дитину, створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини, а батько взагалі не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком дитини, не піклується та не допомагає матеріально. Таким чином, суд вважає, що дані обставини є беззаперечним доказом того, що батько [PERSON] самовільно усунувся від обов`язків по догляду за сином [PERSON] , а тому є доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . V.Оцінка суду Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство i батьківство охороняються державою. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За змістом ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин мае здійснюватися з максимально можливим ураахуванням інтепесів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитими, яка ме досягла десяти років, визначасться за згодою батьків. Положеннями частин 1, 2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У свою чергу поняття «розлучення дитини та батька» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання батька та дитини», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю - не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю - не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків, а тому, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітнього сина, не піклується про нього, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. А тому, захищаючи права та інтереси дитини, є за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . VІ. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 1211 гривень 20 копійок сплаченого позивачкою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved