Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач звернулася в грудні 2024 року до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] , Облуговуючого кооперативу «ЖБК «Трикотажний-2» про поділ спільного майна подружжя у власність, а саме 1 / 2 частину паєнагромаджень, стягнення судових витрат. Позов обгрунтувала тим, що з 30.09.2000 року по 09.03.2024 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Після розірвання шлюбу виник спір щодо спільно нажитого майна, а саме паєнагромаджень у ОК «ЖБК «Трикотажний-2» стосовно отримання у власність квартири, договірні відносини стосовно якої були оформлені на маму позивача [PERSON] , так як відповідач перебував на обліку як учасник бойових дій та працівник поліції. Тому, 17.08.2018 року [PERSON] уклала договір з Облуговуючим кооперативом «ЖБК «Трикотажний-2» про сплату пайових внесків в рахунок квартири по [ADDRESS] , вартістю 35000 доларів США. Також таким же чином укладено аналогічний договір 05.10.2020 року на придбання комори. У 2023 році, відповідач запропонував матері позивача, остання на той час перебувала за кордоном з дітьми через воєнні дії та повномасштабного вторгнення рф на Україну, переоформити на його імя договори і 23.09.2023 року такі були укладені щодо передачі пайового внеску. Оскільки кошти як паї вносились подружжям, паєнагромадження є спільною сумісною власністю. Ухвалою від 06.01.2025 року позов було залишено без руху. Ухвалою від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 12.03.2025 року витребувано докази. 21.08.2025 року позивач, інтереси якого представляє адвокат, подала заяву про зміну предмета позову та просила про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 375 150грн. у порядку поділу спільного майна подружжя. Заяву обгрунтувала тим, що після виконання відповідачем2 вимог за ухвалою суду про витребвання доказів, було отримано докази про розірвання відповідачем без відома та згоди позивача Договору від 17.08.2018 року та від 05.10.2020 року та повернення [PERSON] від ОК «ЖБК «Трикотажний-2» пайових внесків на суму 750 300 грн., а отже слід стягнути з нього половину отриманих коштів, які добровільно відмовляється повернути. Ухвалою від 28.10.2025 року позовні вимоги до відповідача ОК «ЖБК «Трикотажний-2» було залишено без розгляду за заявою представника позивача. Ухвалою від 28.10.2025 року закрито підготовче провадження. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимог з уточненням. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.02.2024 року, яке набрало законної сили 09.03.2024 року, позов [PERSON] задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Сторона позивача доводила, що після розірвання шлюбу виник спір щодо спільно нажитого майна, а саме паєнагромаджень у ОК «ЖБК «Трикотажний-2» стосовно отримання у власність квартири, договірні відносини стосовно якої були оформлені на маму позивача [PERSON] , так як відповідач перебував на обліку як учасник бойових дій та працівник поліції. Тому, 17.08.2018 року [PERSON] уклала договір з Облуговуючим кооперативом «ЖБК «Трикотажний-2» про сплату пайових внесків в рахунок квартири по [ADDRESS] , вартістю 35 000 доларів США. Також таким же чином укладено аналогічний договір 05.10.202 року. на придбання комори. Як слідує з матеріалів справи, 17.08.2018 року між ОК «ЖБК «Трикотажний» та [PERSON] , яка є матір`ю позивача, що не заперечується сторонами, було укладено Договір про сплату пайових внесків за №17-08-01/18, за умовами якого [PERSON] сплатила до кооперативу пайовий внесок за двохкімнатну квартиру будівельний [ADDRESS] площею 67.6 м.кв. вартістю 709 800 грн., що еквівалентно 25 440.86 доларів США, в об`єкт будівництва за адресою [ADDRESS] . Також, 05.10.2020 року між цими ж сторонами укладено договір про сплату пайових внесків в рахунок придбання комори вартістю 40500грн. за адресою [ADDRESS] . 25.09.2023 року [PERSON] , яка є матір`ю позивача передала пайовий внесок [PERSON] , про що видана відповідна довідка ОК «ЖБК «Трикотажний», аналогічно укладено договір і щодо комори. 08.12.2025 року між ОК «ЖБК «Трикотажний» та [PERSON] укладено додаткову угоду про розірвання Договору про сплату пайових внесків за №17-08-01/18 від 17.08.2018 року з поверненням пайового внеску у сумі 709 800 грн., які повернуті відповідачу [PERSON] протягом грудня 2023 року, про що свідчать надані кооперативом видаткові касові ордери. Аналогічно розірвано договір та повернуто кошти стосовно комори у сумі 40 500 грн.. Отже, за розірваними двома договорами щодо вкладених [PERSON] паїв, отримано відповідачем від ОК «ЖБК «Трикотажний» у грудні 2023 року 750 300грн., які за зміненим предметом позову, просить позивач стягнути з відповідача. При цьому, матеріали справи не містять доказів про умови усної домовленості між [PERSON] та [PERSON] , зокрема чи передані [PERSON] розмір вкладених [PERSON] коштів, в який період дати повернення, на яких умовах (безготівково чи готівкою) тощо. Доводи представника відповідача, що дані кошти вкладені в паї є його особистими коштами, а тому не підлягають поділу, є голослівними та не підтверджені жодним доказом. Звідси, доводи сторони позивача про те, що їй дійсно не було відомо, що матері поверталися такі кошти у вересні 2023 року колишнім чоловіком, що підтверджує і зміст первісних вимог про поділ майна, доказів повернення коштів матері позивача [PERSON] відповідач чи його представник не надав, не спростовані. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно ч.1,2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. А тому, зважаючи на оцінку всіх доказів в сукупності, доведення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, кошти, які спільно під час шлюбу були вкладені в об`єкт будівництва одноособово отримані відповідачем через касу кооперативу протягом двох місяців після формальної передачі йому таких прав від матері позивача, слід стягнути з відповідача в користь позивача грошові кошти у сумі 375 150 грн. Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, то слід вказати наступне. За вимогами ст.133,137,141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в т.ч. дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За подання позову позивачем оплачено 7385.24грн., виходячи з вартості нерухомого майна та ціни позову 738 524.25грн. (1 / 2 частка від суми, яка була еквівалентна до долара, але не співпадає з розміром укладених договорів) до зміни підстав позову, згідно яких майновий спір стосувався суми 375 150грн. (тобто судовий збір становив би 3751.50грн.) Враховуючи, що позов задоволено в частині змінених вимог повністю, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 3751.50грн.. Також, сторона позивача подала до суду клопотання 09.12.2025р. щодо витрат на правничу допомогу, а саме Договір про надання правничої допомоги від 01.07.2024р., в якому передбачено гонорар у розмірі 15 000 грн., Акт виконаних робіт від 08.12.2025р. на загальну суму 20 000грн. (з обумовленням витраченого часу без визначення вартості за годину такої послуги), квитанцію про сплату 20 000 грн. В прохальній частині позову сума витрат на правову допомогу не була зазначена, зокрема представником заявлено клопотання про долучення доказів (про правничу допомогу) в прохальній частині також не містило суму, однак що стосується оплаченої суми в розмірі 20 000 грн. (про що долучено квитанцію), а орієнтована вартість в позові зазначено 15 000 грн., суд вважає, що витрати в розмірі 20 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідності. Оскільки рішенням суду позов задоволено, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, вважає, що необхідно зменшити розмір стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 8 000 грн., яка відповідатиме принципу розумності і в цій частині позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3, 372 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved