Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.12.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - Товариство) та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту №8318139 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 3500 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором (п.4.4 договору). 28.03.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» укладено було договір відступлення права вимоги 93-МЛ від 28.03.2023. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 13177,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн.; заборгованість за процентами - 9502,50 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» становить: сплата судового збору у розмірі 2 422,40 грн.; витрати на професійну правничу допомогу, що становить: 8 000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №8318139 від 09.12.2022 року в загальному розмірі 13177,50 грн., сплачений судовий збір в сумі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 11.11.2025 суддя своєю ухвалою прийнята та відкрила провадження у справі № 727/13838/25 та призначила справу до розгляду. 03.12.2025 представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 18.12.2025 відповідач надав відзив на позовну заяву де зазначив, що Позовні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне: По перше, відповідач вважає, що позивачем не доведено факту укладення між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договору про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року. Відповідач заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів від ТОВ "Мілоан". З доданих до позову документів вбачається, що жоден з них не був укладений (підписаний) відповідачем. Позивачем додано платіжне доручення № 88742944 від 09.12.2022 року яка нібито підтверджує переказ коштів за договором про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року, за змістом якої ТОВ «Мілоан» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 3 500 грн., номер рахунку отримувача та його ПІБ, РНОКПП не відображено. Тому вважає, що неможливо ідентифікувати відповідача, як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом. Більше того, не зазначено банк отримувача даних коштів. Надана відомості щодо нарахування та погашення кредиту складані ТОВ «Мілоан» і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції: з них неможливо вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, тощо. Дані відомості не дозволяють перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за договором про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року, складений представником ТОВ "Мілоан". Виписка не підтверджує ні умови кредитування, ні факт отримання кредиту, ні суму заборгованості за кредитом, і не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне: - відповідач категорично заперечує щодо укладення кредитного договору про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року та отримання коштів за ним; - у матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст. ст. 22, 25 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 13 ЗУ "Про електронну комерцію", які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним; - на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано платіжне доручення № 88742944 від 09.12.2022 про перерахування суми 3 500 грн за договором про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року, однак даний доказ є неналежним та недопустимим, оскільки у ньому відсутній повний номер картки отримувача, а до позову не додано доказів належності картки з номером [NUMBER] [PERSON] - додані позивачем до позовної заяви документи не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ "Млоан" коштів в сумі 3 500 грн на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Отже, в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором і первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за договором про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року позивач не надав, що є його процесуальним обов`язком у даній категорії справ. По-друге, надані позивачем докази, а саме: договір про відступлення права вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023 року, реєстр боржників, акт приймання-передачі реєстру боржників, акт повернення права вимоги до договору відступлення права вимоги, форма повідомлення боржників про відступлення права вимоги, акт приймання- передачі документації боржників, гарантійний лист, додаткова угода № 1 до договору відступлення права вимоги від 28.03.2023 року, не містять жодних заповнених реквізитів, відомостей про конкретного боржника, розмір заборгованості, підстави її виникнення та ідентифікаційні дані відповідача. Зазначені документи є фактично порожніми за змістом, не містять жодних даних, які б дозволяли встановити факт відступлення права вимоги саме щодо відповідача у даній справі, а також не підтверджують наявність, розмір та склад заборгованості. По третє, у справі відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості по відсотках та комісії на суму 9 677 гривні 50 коп., період та порядок їх нарахування, тощо. Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій щодо погашення заборгованості, що би свідчило про визнання ним боргу. Відповідно до письмових матеріалів справи (паспорту споживчого кредиту) строк кредиту за договором становить 15 днів до 24.12.2022. Однак позивач не просить та не аргументовує суму відсотків яку просить стягнути з відповідача. Більше того, враховуючи вищезазначене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у межах строку користування кредитними коштами за період з 09.12.2022 по 24.12.2022. Однак, матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу коштів за споживчим кредитом у розмірі 3 500 грн., заявленому у позовній заяві, наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками та комісії, можна дійти до висновку про те, що позивач не довів наявність заборгованості за відповідачем. Орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. Просив суд задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» за договором про споживчий кредит № 8318139 від 09.12.2022 року 13 177 грн. 50 коп., а також понесені позивачем судові витрати - відмовити у повному обсязі. 09.01.2026 відповідач надав клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач внаслідок не виконання належним чином умови кредитного договору допустила утворення заборгованості за кредитом. Представник позивача Усенко М. І. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання де просив розглядати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив де заперечував проти задоволення позову, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з договором кредиту №8318139 від 09.12.2022 року між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та [PERSON] (укладено договір позики, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти, а Відповідач прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору. Сума кредиту 3500 грн., кредит надається загальним строком на 105 днів з 09.12.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складається 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та звершується 24.12.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 24.03.2023. Згідно з п. 1.5 Договору кредиту загальні витрати позичальника за пільговий період складають 277,50 грн. в грошовому виразі та 363.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період) загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 9677,50грн. у грошову виразі та 961,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставна за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 3727,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 13177,50 грн.. Всі вказав в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом. Згідно з паспортом споживчого кредиту №8318139 від 09.12.2022 сума кредиту 3500 грн., строком кредитування 105 днів, пільговий 15 днів і поточний період 90 днів. Згідно з довідкою від 18.07.2025, наданою ТОВ «Мілоан» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості про одноразовий ідентифікатор - v258154, дата і час відправки 09.12.2022 20:18, номер телефону [NUMBER] . Згідно з анкети заяви на кредит №8318139 від 09.12.2022 позичальник [PERSON] , [INFO] , стать чоловік, вік 43 роки, ІНН [NUMBER], телефон [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ФОП, місце роботи - сфера послуг, щомісячний дохід 30000,00грн. Надав контактні дані канал залучення: odobrit/referral/cpa. IP адреса з якої подано заяву: [NUMBER]. Просив надати кредит в сумі 3500 грн., строком на 15 днів. Дата повернення 24.12.2022. Сума до повернення 3727,50 грн. + комісія 175,00 грн., проценти за користування 52,50 грн. Рішення - погодження 09.12.2022. Погоджені умови: Загальна сума 3500,00 грн., замовлений строк 27 днів, погоджена сума 3500,00 грн., комісія за надання 5% одноразово, ставка процентів 0,10% за кожен день користування. Згідно з платіжним дорученням 88742944 від 09.12.2022 платник ТОВ «МІЛОАН» отримувач [PERSON] сума 3500,00грн., призначення платежу: кошти згідно договору 8318139. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення [PERSON] , надані ТОВ «Мілоан» встановлено, що нарахування комісії відбулось 09.12.2022, нарахування процентів згідно з п. 1.5.2 договору з 10.12.2022 по 24.12.2022, нарахування процентів згідно з п.1.6, 2.3.1.2 з 25.12.2022 по 24.03.2023. Згідно з виписки з особового рахунку за договором кредиту №8318139 від 09.12.2022 загальна сума становить 13177,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн.; заборгованість за процентами - 9502,50 грн., заборгованість за комісіями - 175,00 грн. Згідно з Договором про відступлення прав вимоги №93-МЛ від 28.09.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали договір у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Мілоан», включно і до [PERSON] за договором позики №8318139 від 09.12.2022. Згідно з витягом Реєстру боржників від передано борг [PERSON] , а саме: договір №8318139 від 09.12.2022 на суму заборгованості 13177,50 грн. Згідно з платіжною інструкцією №70781 від 28.03.2023 платник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримувач ТОВ «Мілоан» сума 483999,39 грн., призначення платежу плата за відступлення права вимоги №93-МЛ від 28.03.2023. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. До такого виду договорів відноситься і договір позики, який відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 1046 ЦК України є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. А тому, договір № 8318139 від 09.12.2022 відповідає вимогам статті 11 Закону, оскільки відповідач перед взяттям кредиту був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору, саме до його підписання, адже Інформаційно-телекомунікаційна система побудована на тому, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу безпосереднього підписання договору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, дослідженням письмових доказів встановлено, що 09.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8318139, за яким відповідач отримав позику в розмірі 3500,00 грн. При цьому, перед укладенням вищевказаного договору товариства здійснили ідентифікацію та верифікацію [PERSON] за допомогою отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону, а [PERSON] заповнив заявку-анкету на отримання кредиту на сайті товариства за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору № 8318139. Договір № 8318139 від 09.12.2022, графіки платежів та паспорти споживчого кредиту підписані електронним підписом v25814 відповідно (а.с.14). Згідно з платіжним дорученням 88742944 від 09.12.2022 платник ТОВ «МІЛОАН» отримувач [PERSON] сума 3500,00грн., призначення платежу: кошти згідно договору 8318139. За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83-84, 228, 229, 235, 243, 264-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру заборгованості, наявності доказів, що її підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 8318139 від 09.12.2022 заборгованості [PERSON] становить 3500 грн.; заборгованість за процентами - 9502,50 грн., заборгованість за комісіями - 175,00 грн. Контр розрахунку відповідач не надав. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок до кредитного Договору, суд уважає його обґрунтованим щодо нарахування відсотків, адже загальний розмір заборгованості відповідає заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом, а також відповідає розміру заборгованості по процентах з урахуванням сплачених відповідачем сум грошових коштів. Строк кредитування за договором відповідає строку нарахування відсотків за цими договором. Відповідно до положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказаним вище пунктом звільнено позичальника у період дії в Україні воєнного стану (та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування) від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховувалась комісія в сумі 175,00 грн.. За наведених обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови позивачу у стягненні з відповідача комісії в сумі 175,00 грн.. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Крім того, посилання відповідача на те що він ставить під сумнів законність зміни кредитора у зобов`язанні спростовується договором факторингу, реєстрами боржників, а також платіжною інструкцією №70781 від 28.03.2023 про сплату згідно з Договору відступлення права вимоги №93-МЛ. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 8318139 від 09.12.2022. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-7 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, актом наданих послу від 19.09.2025, детальним описом наданих послуг від 19.09.2025, ордер на надання правничої допомоги Серії ВС №1381377 від 02.07.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Усенко М. І.. Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд, зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн. В такому разі вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №25618 від 17.10.2025 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Outcome: partial