Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог? ? У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (далі ТОВ «ФК Дебт Коллекшн») звернулося до Шевченківського районного суду м.Чернівців із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі - ТОВ «ГОУФІНГОУ») та [PERSON] укладено кредитний договір №3295213011/175068, про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному виді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн строком на 30 днів, відсоткова ставка 1,85 % на добу. На підтвердження видачі товариством кредитних коштів позивачем надано інформаційну довідку відповідно до якої 29.11.2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 гривень за реквізитами платіжної картки №5168-75хх-хххх-5552, що на думку позивача є доказом видачі кредитних коштів. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 26.05.2025 року становить 8 439,00 грн., яка складається із: 3000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 439,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. 31.05.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №3295213011/175068 від 29.11.2019 року. 03.06.2021 між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1-03/06/2021. Відповідно до умов договору до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3295213011/175068 від 29.11.2019 року. Всупереч умовам договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, на загальну суму 8439 грн, яка складається із: 3000 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 5439,00 грн простроченої заборгованості за процентами, яку позивач просить стягнути з [PERSON] та судові витрати. Процесуальні дії суду. Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 вересня 2025 року цивільну справу №727/11092/25 за позовом ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Хотинського районного суду Чернівецької області. Дана цивільна справа надійшла до Хотинського районного суду Чернівецької області 13 листопада 2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.44). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвалу суду від 17.11.2025р. та копію позовної заяви відповідач не отримав, на адресу суду повернувся поштовий конверт, який направлявся на адресу зареєстрованого місяця проживання відповідача, із вкладенням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58). Пунктом 2 ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому останній вважається таким, що належно повідомлений про розгляд справи судом. 07.12.2025 від представника позивача надійшла заява про відшкодування витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в якій він просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн (ас.48-57). Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до індивідуальної частини договору від 29.11.2019 року, між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 3295213011/175068, відповідно до умов якого Товариство надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору) (а.с. 17-19). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) R63871 та надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , про що свідчить п. 7 договору реквізити та підписи сторін. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно п. 1.2. договору, кредит надається строком на 30 днів до 28.12.2019 року (строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором). За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3 договору). Відповідно до п.1.4. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки № [NUMBER] хх-хххх-5552, вказаної клієнтом. Сторони також узгодили, що Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/ та те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.6, 2.1 договору). Згідно додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №3295213011/175068 від 29.11.2019 року, сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до якого загальна вартість кредиту становить 4665,00 грн. (а.с.19 зворот 20). До позову додана довідка ТОВ «ГОУФІНГОУ» про ідентифікацію позичальника, де зазначені особисті дані позичальника, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу (а.с.12). Згідно повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 року підтверджується перерахування 29.11.2019 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» коштів відповідачу у сумі 3000 грн. на картку [NUMBER] (порядковий номер у таблиці 1915), номер картки вказаний позичальником у кредитному договорі (а.с.19 зворот, 30-31). 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі, право вимоги за кредитним договором № 3295213011/175068 від 29.11.2019 року, укладеним з відповідачем, що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с.11,21-24). 03 червня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3295213011/175068 від 29.11.2019 року до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача (а.с.10,13-14). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3295213011/175068 від 29.11.2019 року становить 8439 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3000 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5439 грн (а.с.9). 27.05.2025 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» направило на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором та повідомило боржника про відступлення прав вимоги до позивача (а.с.8). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №3295213011/175068 від 29.11.2019 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором №R63871, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), згідно зі статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Положеннями Цивільного кодексу України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України передбачено зобов`язання боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» доведено факт укладення 29.11.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] кредитного договору №3295213011/175068 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ГОУФІНГОУ» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит відповідачу у сумі 3000,00 грн. Доказів повернення відповідачем [PERSON] , як первісному кредитору так і позивачу ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 3000,00 грн, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту 3000,00 грн. є обґрунтованою. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами, суд виходить і наступного. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто з 19.11.2019 року по 28.12.2019 року, однак ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 26.05.2025 року, що підтверджується з особового рахунку. Оскільки кредитним договором №3295213011/175068 від 19.11.2019 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку товариство мало право нараховувати відповідачу [PERSON] передбачені цим договором відсотки тривалістю 30 днів, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за договором становить 1665 грн. за період з 19.11.2019 по 28.12.2019, виходячи з розрахунку: 3000,00 грн (тіло кредиту) х 1,85% (базова відсоткова ставка п.1.3 кредитного договору) х 30 день (строк кредиту). При цьому позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитом, ініціював зміну дати погашення кредиту, не доведено що було продовжено строк кредиту понад строк, вказаний в п.1.2 Договору, не доведено виконання позичальником умов можливої пролонгації. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути заборгованість в сумі 4665,00 грн, з яких: 3000,00 грн. сума позики, а 1665,00 грн. відсотки за користування позикою. В решті вимог відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.08.2025 (а.с. 26). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково на загальну суму 4665,00 грн, що становить 55,27 % від ціни позову (8439,00грн), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 1338,86 грн (2422,40 х 55,27%). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 133 ЦПК України). Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною третьою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, девятої статті 141 цього Кодексу. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 гривень представником позивача Пархомчук С.В. подано копії наступних документів: - копію Договору №11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 року, який укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», предметом якого є надання юридичної допомоги клієнту в обсязі та на умовах передбачених договором (а.с.15-16); - копію відоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18 липня 2019 року (а.с.34); - копію акту про отримання правової допомоги від 27.11.2025 (а.с.52). - копію рахунку на оплату правничої допомоги від 27.11.2025 року на суму 10500,00 грн. (а.с.55). - копію платіжної інструкції №9733 від 27.11.2025 про оплату наданих послуг правничої допомоги в розмірі 10500 грн (а.с.53). Згідно правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. З наданих до суду документів, зокрема акта про отримання правової допомоги від 27.11.2025 року вбачається, що сторони погодили розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 500 гривень, які включають плату за наступні послуги адвоката: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 3295213011/175068 від 29.11.2019 (1 год.)- 2000 грн; складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позову), моніторинг аналіз судової практики (2,5 год.)- 5000 грн.; інші копотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 год.)- 3000 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500 грн. Загальна вартість послуг становить 10500 грн (а.с.52). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, вказала на те, що суд

Outcome: partial