Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд ЄСІТС» надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі в розмірі 44524,82 гривень та витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з жовтня 2021 по липень 2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 44524,82 гривень, вартість якого не сплачена нею. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідач є споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до реєстру споживачів Постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів постачальника «останньої надії». За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р постачальником «останньої надії» визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт боржника на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії». Включення споживача до реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Сторони із відповідним клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не звертались. З огляду на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.ч. 1,4 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Правовідносини, що виникають у сфері надання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються положеннями Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону 2189-VIII). Згідно положень ст. 1 Закону 2189-VIII: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до ст. 5 Закону 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1)житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2)комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Правилами постачання природного газу, що затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 (надалі - Правила № 2496) передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог розділу ІІ, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. У відповідності до пункту 21 Правил № 2496 споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами. У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Суд встановив, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з наданої позивачем інформаційної довідки №5005367524352-17243148316 від 07.08.2025 станом на момент її видачі у Реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: договір серія та номер: 624, виданий 14.11.2019 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ребро О.П. та документу, що підтверджує наявність факту виконання умов правочину, серія та номер: 65, виданого 20.01.2020 Тенай Арно Жан Алєксандр. Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку фінансового стану за особовим рахунком № [NUMBER] ( [ADDRESS] ), за [PERSON] обліковуєтьбся заборгованість за період часу з 01.10.2021 по 31.07.2025 за споживання природного газу в розмірі 44524,82 гривень. Відповідно до п. 2.1. типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 (надалі Типовий Договір), за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Дату виникнення зобов`язання відповідача по оплаті за спожитий природний газ визначає п. 4.6. типового договору, а саме: при здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. При здійсненні постачання природного газу в рамках комерційної пропозиції постачальника строк оплати рахунка постачальника визначається комерційною пропозицією постачальника. Усі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору. Згідно з п. 4.7. типового договору, оплата вартості послуг з газопостачання за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Пунктом 8.1. типового договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Відповідач не надав суду доказів виконання зобов`язань з оплати вартості спожитого природного газу, не спростував розрахунки, наведені позивачем. З огляду на встановлені обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 44524,82 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи долучена копія платіжної інструкції кредитного переказу № 29024051 від 18.08.2025 про сплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень за звернення до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за споживання природного газу. Суд встановив факт зарахування сплачених коштів до спеціального фонду Державного бюджету України при відкритті провадження. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved