Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

02 жовтня 2025 року адвокат Шиян Ю.М., яка є в представником позивачки [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] . Позовні вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2024 року було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. Наразі позивачка, яка має інвалідність ІІІ групи з 23 лютого 2023 року та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, знаходиться у стані вагітності, що підтверджується медичними документами доданими до позову. Крім того, у зв`язку з вагітністю позивачка вимушена була покинути місце роботи та з серпня 2025 року вона фактично доходів не має. Відповідач веде аморальний спосіб життя, проявляє безвідповідальність, не забезпечує сім`ю матеріально, а також неодноразово привласнював кошти позивачки. З червня 2025 року сторони фактично разом не проживають та не ведуть спільного господарства. 26 вересня 2025 року позивачкою до суду подано заяву про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає, коштів на утримання вагітної дружини, яка знаходиться на 25 тижні вагітності, не сплачує, хоча за законом зобов`язаний це робити, представник позивачки просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання як вагітної дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача з дня подання позову до суду і до народження дитини, а після її народження протягом трьох років. Крім того, представник позивачки просила стягнути з відповідача судові витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 4500 грн. 24 жовтня 2025 року адвокат Шиян Ю.М., яка є в представником позивачки [PERSON] , через підсистему «Електронний суд» надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила, з врахуванням необхідності утримання не лише вагітної матері, а й дитини після її народження, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Інші вимоги позовної заяви представник позивачки просила залишити без змін (а.с. 29). 27 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Тарасенко В.І. надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ані в позовній заяві, ані в заяві про уточнення позовних вимог позивачка не обґрунтовує суму позовних вимог, які вона просить стягнути з відповідача, а також, що відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому представник зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача роботи, інших будь-яких доходів чи майна. На сьогодні відповідач не працює, не отримує доходу, що підтверджується довідкою ОК-5 сформованою на дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] , не отримує жодних соціальних виплат, знаходиться у пошуках роботи, не має власного доходу, а тому перебуває на утриманні у своїх батьків. Відповідно до витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації від 09.082023 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстрований відповідач та в якому він проживав разом із своєю сім`єю пошкоджений та не придатний для проживання, що також підтверджується актом обстеження та фіксації фактів пошкоджень/руйнувань будівель (об`єктів, споруд) на території Очаківської міської територіальної громади внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої агресією російської федерації від 10 липня 2023 року і на даний момент відповідач змушений винаймати разом з батьками інше житло, що свідчить, про те, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, оскільки сам перебуває на утриманні своїх батьків. Відсутність такої обов`язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу дружині є підставою для відмови в стягнення аліментів відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України. Крім того, щодо витрат на правничу допомогу представник відповідача вказує, що у матеріалах справи відсутній детальний опис послуг, а також відсутні платіжні доручення або квитанції, які б доводили факт сплати позивачем суми у розмірі 4500 грн. у акті виконаних робіт, тобто позивачка не довела факту сплати витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі. Також, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, представник відповідача вважає, що визначені витрати за надання професійної правничої допомоги понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи у розмірі 4500 грн. є неспівмірними із складністю даної справи та не підлягають стягненню з відповідача. 29 жовтня 2025 року адвокат Шиян Ю.М., яка є представником позивачки [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», надала відповідь на відзив у якому зазначила, що посилання представника відповідача на «складне матеріальне становище» відповідача [PERSON] є голослівними, оскільки не підтверджені жодними належними доказами банківських документів чи бухгалтерських звітів, які б беззаперечно доводили його неспроможність допомагати дружині. Крім того, представник позивачки зазначила, що обов`язок чоловіка утримувати дружину під час вагітності фактично включає турботу про спільну ще ненароджену дитину, витрати, пов`язані з вагітністю, є значними (аналізи, обстеження, вітаміни, збалансоване харчування, ліки), і саме тому законодавець встановив цей обов`язок як безумовний та соціально необхідний, тому позивачка просить встановити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача. Такий підхід відповідає усталеній судовій практиці, згідно з якою розмір аліментів визначається у частці від заробітку або іншого доходу платника, виходячи з положень статті 183 Сімейного кодексу України. Закон не вимагає зазначення фіксованої грошової суми достатнім є визначення частки від доходу, що забезпечує справедливість і пропорційність розміру аліментів до фактичного матеріального становища сторін. Судова практика підтверджує правомірність такого способу визначення розміру аліментів. Зокрема, у матеріалі системи безоплатної правової допомоги «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» наголошено, що «аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини, а право на їх одержання виникає незалежно від доходу дружини». Отже, вимога позивачки про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача є цілком законною, обґрунтованою та процесуально прийнятною. Збільшення розміру та продовження строку зумовлені новими/точнішими обставинами (очікування дитини, інвалідність позивачки, відсутність доходу), і не змінюють суті позову (утримання дружини). Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн., відповідач стверджує, що вони є неспівмірними та надмірними. Разом з тим, позивачем надано договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт, що підтверджує обсяг і характер наданих послуг, вимога позивачки про компенсацію витрат на правничу допомогу у сумі 4 500 грн є повністю обґрунтованою і відповідає чинному законодавству та усталеній судовій практиці. Виходячи з наведеного, представник позивачки посилається, що заперечення представника відповідача щодо стягнення аліментів та витрат на правничу допомогу не підтверджені належними доказами. Відповідач не враховує практику Верховного Суду та позицію Міністерства юстиції України, яка визнає право дружини на утримання під час вагітності незалежно від її доходу та обставин, а тому всі заперечення представника відповідача: щодо відсутності доходу, розміру аліментів, поведінки, а також витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не підтверджені доказами та суперечать нормам Сімейного кодексу України та ЦПК України. Практика Верховного Суду і позиція Міністерства юстиції України однозначно підтримують право позивачки на утримання під час вагітності та відшкодування витрат на правничу допомогу. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, в якій крім того, зазначила, що усі заявлені вимоги та подані письмові пояснення просить вважати підтриманими у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Тарасенко В.І. надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, в якій також зазначила, що позов не підтримують та заперечують проти його задоволення. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 17 жовтня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 632, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Позивачка [PERSON] , відповідно до довідки № 535 від 26 вересня 2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з 27 лютого 2023 року їй довічно призначено допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи (а.с. 9). З медичних документів, а саме обмінної карти полового будинку, полового відділення лікарні КНП ММР «Пологовий будинок № 3», ультразвукових досліджень плода жіночої консультації КНП ММР «Міська лікарня № 3», вбачається, що [PERSON] перебуває у стані вагітності, станом на останню дату обстеження 26 серпня 2025 року термін вагітності становить 19 тижнів 5 днів (а.с. 10-13). Вирішуючи цивільно-правовий спір про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з такого. Згідно доводів позивачки, що не спростовано відповідачем, сторони з червня 2025 року фактично не проживають разом та не ведуть спільного господарства, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання вагітної дружини. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч. 4 ст. 49 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частинами 5, 6 зазначеної статті обумовлено, що аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 85 Сімейного кодексу України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. При цьому, умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 Сімейного кодексу України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині, яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч. 3 ст. 80 Сімейного кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] вагітна, потребує матеріального забезпечення, а відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки, яка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьох років, він є працездатною особою, відтак може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, тому суд погоджується з доводами позивачки, що у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача на її утримання під час вагітності, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, з наданої представником відповідача довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 27 вересня 2025 року вбачається, що у період з січня 2023 року по квітень 2025 року [PERSON] був офіційно працевлаштований та мав стабільний дохід (а.с. 40). Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача [PERSON] інших неповнолітніх дітей, сплати ним аліментів, або можливої його непрацездатності, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (сума, яка підлягала сплаті на момент звернення до суду) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., суд зазначає наступне. В обґрунтування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано ордер на надання правничої (правової допомоги) адвоката Шиян Ю.М. серії ВЕ № 1107983 від 26 вересня 2025 року (а.с. 16), копію договору про надання правничої допомоги від 26 вересня 2025 року укладеного між адвокатом Шиян Ю.М. та [PERSON] згідно з яким винагорода адвоката за договором складає 4500 грн., що сплачується протягом трьох календарних днів за днем підписання акту виконаних робіт (а.с. 14), акт наданих послуг від 01 жовтня 2025 року до вказаного договору підписаний виконавцем адвокатом Шиян Ю.М. та замовником [PERSON] , згідно з яким загальна вартість наданих виконавцем послуг становить 4500 грн. (а.с.15). Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, виходячи з умов договору про надання позивачці правничої допомоги, беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, оцінивши надані докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені до відшкодування позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved