Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У липні 2025 року позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 1998 року їй на праві особистої власності належить квартира під [ADDRESS] . Позивач з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права йому було відмовлено з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року. У зв`язку з чим просить визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м. Ухвалою судді від 24 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано письмові докази у позивача. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивач подала заяву про розгляд справи у їхню відсутність, тому суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого. 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Судом установлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 29 січня 1998 року позивачеві на праві особистої приватної власності належить квартира під [ADDRESS] . Договір посвідчено 29 січня 1998 року Ю.М. Перепелицею державним нотаріусом Сєверодонецької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-391. Договір містить Реєстраційний напис на «правовстановлювальном» документі Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області про реєстрацію права приватної власності на зазначену у договорі квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , записаний у реєстрову книгу за реєстровим № 544 24 лютого 1998 року. Зазначений договір купівлі-продажу квартири наданий суду у засвідченій приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яцко П. П. копії, відповідно до посвідчувального напису нотаріус засвідчує вірність копії оригіналу, в останньому підчисток, дописок, закреслених слів, не застережених виправлень або інших особливостей не виявлено. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 14 вересня 1993 року, зазначена квартира знаходиться у власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Сєвєродонецькою ДНК 29 січня 1998 року, реєстр № 1-391, указане засвідчено печаткою БТІ м. Сєвєродонецьк Луганської області. Домова книга для прописки громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] , містить відмітку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчену підписом начальника та печаткою, від 02 березня 1998 року, про те, що зазначена квартира на підставі Договору купівлі-продажу належить [PERSON] . Оригінали зазначених технічного паспорту на квартиру та домової книги досліджені судом в судовому засіданні. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Годованець В. Й. від 11 квітня 2025 року № 78363022 позивачеві відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з підставнеподання заявником чи неотримання реєстратором у порядку, визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронної формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстроване речові права до 01 січня 2013 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право власності, у технічному паспорті та на домовій книзі, зроблені бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved