Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

18.06.2025 року з Заводського районного суду міста Миколаєва до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшла справа №487/3013/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2023 року автомобіля марки VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . В обгрунтування позову зазначено, що на думку позивача, спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю [PERSON] . Так, автомобіль марки VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] був придбаний позивачем за власні кошти 09.10.2025 року на підставі договору купівлі-продажу №4841/2020/2242361, тобто ще до укладення шлюбу з відповідачкою [PERSON] . В подальшому, у зв`язку з активними бойовими діями на території Одеської області, де на той час проживали сторони, позивачем було прийнято рішення оформити на дружину довіреність на првао розпорядження вказаним автомобілем щоб дружина мала змогу, в разі необхідності виїхати на даному автомобілі закордон. 17.10.2023 року позивач вирішив переоформити спірний автомобіль на дружину, оскільки страхова компанія, з якою був укладений договір добровільного страхування (КАСКО) повідомила про підвищення ціни на страховий платіж. Так, 12 жовтня 2023 року менеджер страхової компанії вказала, що сума страхового платежу у разі оформлення на позивача становитиме 68306,00 грн, а у разі оформлення на дружину позивача становитиме 44815,40 грн. З метою економії коштів сторони вирішили переоформити спірний автомобіль на ім`я відповідачки, уклавши в сервісному центрі відповідний договір купівлі-продажу. Проте, жодних грошових коштів відповідачка своєму чоловікові за транспортний засіб не передавала. За такого, позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним в силу його фіктивності. Також позивач, в обгрунтування своїх вимог посилаєтся на положення статтей 15, 16, 202, 203, 215,234, 655 ЦК України та наполягає, що метою укладеного між сторонами спірного договору була виключно економія грошових коштів на вартості страхового платежу за договором КАСКО. Фактично автомобіль залишався в користуванні позивача, який продовжував сплачувати страхові платежі, здійснювати поточні техогляди, ремонт та ін. Сторони також не мали на меті здійснювати будь-які розрахунки за вказаним договором. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 18.06.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді від 18.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна недійсним та визнання права власності на рухоме майно. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 27.08.2025 року представницею позивача до суду подано клопотання про залучення до участі у справі №487/3013/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного сервісного центру МВС. 18.09.2025 року представником відповідачки надано до суду відзив на позовну заяву в якому представник відповідачки зазначає про необгрунтованість та безпідставність вимог позивача, зловживанням позивачем процесуальними правами та просить суд узадоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT від 17.10.2023 року та визнання права власності відмовити у повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень представник відповідачки у відзиві зазначає таке. Сторони вступили у шлюб, маючи у особистій приватній власності по автомобілю. Позивач, [PERSON] , володів автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, який він придбав 09 жовтня 2020 року за офіційно задекларованою в базах МВС вартістю 100000 гривень. Відповідачка, [PERSON] , володіла автомобілем HYUNDAI COUPE, 2006 р.в. 21 квітня 2023 року було придбано спільний автомобіль AUDI Q8. Після цього, за ініціативою позивача, сторони домовились впорядкувати особисті активи: відповідачка продає свій HYUNDAI COUPE, а на виручені кошти купує у позивача його VOLKSWAGEN PASSAT. Ці домовленості були послідовно виконані, так [INFO] [PERSON] продала свій HYUNDAI COUPE, а кошти в розмірі 5000 доларів США від покупця отримав особисто позивач ( [PERSON] ), перебуваючи на території домоволодіння батьків [PERSON] у [ADDRESS] . В подальшому, 17 жовтня 2023 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала у [PERSON] VOLKSWAGEN PASSAT. У договорі була зазначена та ж сама вартість, за якою позивач його колись придбав 100000 гривень. Обидва смарт-ключі від автомобіля PASSAT були передані відповідачці, що підтверджує повний перехід контролю над майном, тоді як основний смарт-ключ від спільного AUDI Q8 залишився у неї як гарантія її прав співвласника, до моменту задоволення заяви відповідачки про забезпечення позову про розподіл майна подружжя. Після чого відповідачка відправила смарт ключ позивачу. Твердження про фіктивність договору з`явилися лише після розірвання шлюбу (21.02.2025) та подання відповідачкою позову про поділ спільного майна. Вимоги про визнання договору фіктивним були заявлені лише у зустрічній позовній заяві від 22 березня 2025 року. Той факт, що позивач продав автомобіль за тією ж ціною, за якою і придбав, та не оспорював цей правочин ні одразу після його укладення, ні під час розірвання шлюбу, доводить, що даний позов є штучно створеною конструкцією з метою створення «зустрічних» майнових претензій. Твердження позивача про фіктивність договору, на думку представника відповідачки, спростовуються наявністю у відповідачки власних коштів від продажу свого дошлюбного майна, які отримав сам позивач. Крім того, в день купівлі спірного автомобіля, 17.10.2023 р., відповідачка уклала на своє ім`я договір страхування КАСКО №438/23-Т/М, де вона зазначена як власник, та особисто сплачувала страхові внески. Найбільш переконливим доказом реальності правочину є той факт, що позивач втратив фізичний контроль та доступ до автомобіля. Це підтверджується його ж власним доказом Висновком експерта №019-СE/25, де експерт зазначає, що проводив оцінку лише за документами «в зв`язку з відсутністю об`єкта дослідження». Той факт, що позивач, як чоловік відповідачки, сплатив за ремонт від свого імені, не означає, що він використовував свої особисті кошти. Ці витрати покривалися за рахунок спільних коштів подружжя, що було звичайною практикою ведення спільного господарства. Представник відповідачки зазначає, що договір купівлі-продажу від 17.10.2023 року був реальним, економічно обґрунтованим та призвів до настання дійсних правових наслідків, включно з повною передачею прав володіння, користування та розпорядження майном, а також фізичного контролю над ним (включно з ключами) до нового власника. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2025 року було задоволено клопотання представниці позивача та залучено до участі у справі №487/3013/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головний сервісний центр МВС (Код ЄДРПОУ 40109173, адреса: 04052, місто Київ, вул. Лук`янівська, будинок 62). Також, даною ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2025 року були задоволені клопотання представників сторін про витребування доказів та було витребувано у Центрі обслуговування платників №1 Миколаївської ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області (Адреса: м. Миколаїв, 54005, вул. Марка Кропивницького 24/2) інформацію про отримані доходи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в період з 1 квітня 2023 року по 17 жовтня 2023 року та було витребувано у Сервісному центрі МВС №8044 (8044 м. Київ, вул. Братиславська, 52) копію договору на підставі якого [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було відчуджено транспортний засіб HYNDAI - COUP, 2006 року, VIN-код [NUMBER] . 10.10.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представницею позивача зазначено, що аргументи, викладені у відзиві, не заслуговують на увагу суду. Так, домовленості про придбання відповідачкою у позивача спірного автомобіля за її власні кошти, виручені від продажу її транспортного засобу - HYUNDAI COUPE, ніколи не існувало. Більш того, у таких домовленостях відсутня будь-яка логіка та здоровий глузд, оскільки сторони знаходились на час укладення оспорюваної угоди у шлюбних відносинах і у позивача ніколи не було наміру отримувати за свій автомобіль будь-яких коштів від своєї дружини. Дійсно, відповідачка мала у своїй особистій власності автомобіль HYUNDAI COUPE, 2006 р.в. Проте, насправді відчужений він був раніше, а саме 25 квітня 2023 року відповідачка оформила генеральну довіреність на третю особу ( [PERSON] , довіреність посвідчувала приватний нотаріус Боненко Тетяна Леонідівна), і тоді ж були передані кошти в розмірі близько 5000 доларів США. А вже в липні 2023 року автомобіль HYUNDAI COUPE був перереєстрований в сервісному центрі без участі [PERSON] (на підставі довіреності). Виручені від продажу кошти були витрачені на потреби сім`ї, зокрема на путівку до Греції, куди сторони поїхали влітку 2023 року (вартість 113000 грн, що станом на травень 2023 року становило близько 3000 доларів США). Представниця позивача звертає увагу суду, що відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що кошти, отримані від продажу т/з HYUNDAI COUPE, були отримані особисто позивачем в якості оплати за спірний автомобіль. Крім того, відповідачкою ніяк не обґрунтовано, чому з моменту передачі коштів до укладення спірного договору пройшло близько трьох місяців. Також заслуговує на увагу той факт, що вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, який перебував в особистій власності позивача, значно вища, ніж 5000 доларів США, і не було ніякого сенсу продавати його за ціну, майже на 15000 доларів США дешевше за його реальну вартість. Вказані неточності на непослідовності, на переконання позивача, спростовують версію відповідачки. Що стосується «підтвердження права власності ключами», «перехід контролю над майном», зазначених у відзиві, представниця позивача просить суд врахувати, що після придбання сторонами автомобіля AUDI Q8 (спір щодо поділу якого розглядається в іншому судовому провадженні), подружжя використовувало в основному його. Натомість, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT використовувався як друга машина, і за потреби відповідачка їздила на ньому. Твердження, що контроль над спірним автомобілем повністю відійшов до відповідачки, не мають нічого спільного з істиною. Ключі від спірного VOLKSWAGEN PASSAT знаходились вдома у сторін, і позивач мав до автомобіля повний доступ та здійснював поточні ремонти спірного автомобілю, сплачував страхові платежі. Вказане спростовує твердження відповідачки, що контроль над VOLKSWAGEN PASSAT повністю перейшов до неї. Що стосується самого договору купівлі-продажу, як було вказано в позові, позивач ніколи не мав на меті відчужувати своїй дружині автомобіль та не отримував за цього жодних коштів. Переоформлення права власності на ім`я відповідачки спірного автомобіля було пов`язане з метою економії грошових коштів на оплаті страхового платежу по КАСКО. Так, 12 жовтня 2023 року позивачу було повідомлено, що черговий страховий платіж становитиме 68306,00 грн, а якщо автомобіль буде на дружині 44815,40 грн. Така різниця в більше ніж 20000 грн, спонукала позивача переоформити право власності на автомобіль на відповідачку. Щодо посилань відповідачки на «штучний характер позову» то представниця позивача просить врахувати, що до подачі первісного позову відповідачкою, у сторін велись переговори щодо досудового врегулювання спору і спірний транспортний засіб мав перейти у власність відповідачки. Оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх умов мирової угоди і відповідачка подала до суду позов про поділ майна, позивач був вимушений звернутись до суду із вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним. При цьому, після того, як сторони розійшлись, відповідачка забрала ключі від VOLKSWAGEN PASSAT (які були у вільному доступі), та поїхала на спірному автомобілі у невідомому напрямку. Вищезазначене свідчить про те, що відповідачкою не доведено жодними належними на допустимими доказами, що вона сплатила позивачу суму в розмірі 5000 доларів США, які були отримані нею від продажу належного їй HYUNDAI COUPE. Натомість, на думку представниці позивача, доведено всіма можливими доказами, що договір купівлі-продажу, який був укладений між сторонами, насправді не мав наміру створення правових наслідків, обумовлених ним. За такого, представниця позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. 16.10.2025 року до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив) в яких представник відповідачки зазначив, що Договір купівлі-продажу від 17.10.2023 року було укладено в повній відповідності до вимог закону та офіційно зареєстровано уповноваженим державним органом. Ця державна реєстрація створює однозначну презумпцію правомірності, дійсності та реальності правочину. Тягар доведення зворотної, фіктивної природи договору, повністю лежить на позивачеві. Щоб спростувати цю презумпцію, позивач зобов`язаний надати суду надзвичайно вагомі, переконливі та беззаперечні докази. Натомість, уся його доказова база зводиться до скріншотів листування та власних пояснень. Також представник відповідачки звертає увагу суду, що позивач не посилається на жодну із підстав недійсності правочину. Він не стверджує, що уклав договір під впливом насильства, погрози, обману, або що перебував у тяжкому стані здоров`я, чи що угода є кабальною, чи він помилявся щодо природи правочину, вважаючи, що підписує не договір купівлі продажу, а наприклад, довіреність. Відсутність посилань на ці обставини, які визначені сталою судовою практикою, свідчить про одне: договір було укладено свідомо, добровільно, при здоровому глузді та з повним розумінням його наслідків. Відповідно до договорів купівлі-продажу, сам позивач придбав цей автомобіль до шлюбу за 100000 грн та продав відповідачці за 100000 гривень. Представник відповідачки наголошує, що позивач у своїй відповіді на відзив вже не заперечує, що відповідачка мала значні особисті кошти, отримані від продажу її автомобіля HYUNDAI COUPE. Зіткнувшись із цим незаперечним фактом, позивач був змушений терміново вигадати нову, абсолютно неправдоподібну історію про те, що ці кошти нібито були витрачені у інтересах сім`ї на «спільний відпочинок». Ця версія, не підтверджена жодними фінансовими документами, є очевидною спробою «списати» гроші, які доводять фінансову спроможність відповідачки придбати спірний автомобіль. Сама ідея продажу цінного активу, яким є автомобіль, заради короткострокової туристичної поїздки є проявом фінансової безвідповідальності, не є поведінкою відповідачки та таке марнотратство ніяк не можна вважати дією «в інтересах сім`ї». Натомість, вкладення цих коштів у придбання іншого, більш сучасного та надійного автомобіля є логічним та раціональним кроком, що повністю відповідає потребам родини. Купівля Passat акт раціональності, а не змови. На тлі цих подій, пропозиція позивача продати віповідачці його особистий, дошлюбний [PERSON] виглядає зовсім в іншому світлі. Тобто у родини вже з`явився третій ТЗ, а фактично четвертий ТЗ, так як ще є Шкода Октавія, яка використовується позивачем виклично по роботі. Відповідачка, яка була категорично проти імпульсивної покупки AUDI, але не бажала, щоб це стало причиною для сімейної сварки (змирилася), бачила в цій пропозиції не змову, а раціональність. Вона продала свій особистий автомобіль та за власні кошти придбала у чоловіка його особисте майно. Вона діяла як фінансово грамотна людина з юридичною освітою: конвертувала один свій актив (гроші від продажу Hyundai) в інший, більш ліквідний та сучасний (Passat). Це продовження та підтвердження її раціональної фінансової поведінки. Також представник відповідачки наголошує, що правосуддя не може захищати права особи, яка намагалася отримати вигоду зі своєї ж протиправної або недобросовісної поведінки. Посилання на власний намір обманути третю сторону не може бути правовою підставою для визнання договору недійсним. Тим паче, відповідачці не було відомо про будь-які переписки позивача зі страховою компанією та про вигадані "схеми" позивача. Той факт, що відповідачка категорично заперечує цю змову і відстоює законність угоди, є, на думку представника відповідачки, найкращим доказом її добросовісності та правдивості. На підтвердження дійсності угоди купівлі-продажу ТЗ, представник відповідачки зазначає, що позивач добровільно передав відповідачці другий смарт ключ від "нібито" власного пассата, якого вона забула, коли у грудні 2024 року виїхала з їх спільної орендованої квартири у м. Одеса та повернулася до дому у м. Миколаїв. Даний позов, це не спроба захистити право власності, а маніпуляція, що виникла вже після того, як провалилися переговори про мирний поділ іншого майна подружжя, з метою посилити свою позицію. Це, на думку представника відповідачки доводить, що справжня мета угоди була іншою, а саме реальна передача права власності на автомобіль відповідачці. Аргумент про економію на страховці є лише вигаданим приводом (легендою), якого позивач використовує для оскарження правочину заднім числом. Позивач намагається створити враження, ніби Відповідач була його мовчазним партнером у цих авантюрах. Це відверта неправда, покликана очорнити її репутацію. Всі ключові елементи його так званої "схеми" були створені ним таємно, без її відома і стали їй відомі, лише під час судового розгляду: відповідачка не знала про його приватні листування з працівницею страхової компанії та про отримані ним "консультації". Відповідачка чула від чоловіка лише фінальну, законну пропозицію: продати один автомобіль та купити інший. Позивач звертається до суду не як жертва порушеного права, а представляється як ініціатор цих «схем» та намагається перекласти відповідальність на дружину, яка навіть не підозрювала про його махінації. З урахуванням наведеного представник відповідачки прсить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT від 17.10.2023 року у повному обсязі. 17.10.2025 року до суду надійшла заява представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного сервісного центру МВС про розгляд справи без його участі. Також в заяві зазначено, що ГСЦ МВС не має особистого характеру заінтересованості у результатах розгляду даної справи (юридичного інтересу), не виступає а ні на стороні позивача, а ні на стороні відповідача, рішення суду не вплине на право будь-якої сторони справи стосовно ГСЦ МВС, так само ГСЦ МВС не зможе пред`явити вимоги до будь-якої сторони справи. 20.10.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного сервісного центру МВС в яких зазначено, що 09.10.2020 в ТСЦ №4841 транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , перереєстровано з попереднього власника на [PERSON] із зміною номерного знаку на [NUMBER] . Підстава реєстраційної операції: укладений №4841/2020/2242361 від 09.10.2020. в ТСЦ договір купівлі-продажу 17.10.2023 в ТСЦ №5141 транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] без зміни номерного знака. Підстава реєстраційної операції: укладений в ТСЦ договір купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023; свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2021. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ), станом на 20.10.2025 о 12:30 транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] , обліковується за [PERSON] . Відомості про діючи обмеження транспортного засобу в ЄДРТЗ відсутні. Пунктом 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (із змінами), встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.10.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не з`явився, 17.10.2025 року до суду заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні позивач та його представниця позов підтримали з підстав наведених в ньому, наголошували на фіктивності спірного правочину, заперечували про отримання від відповідачки будь-яких коштів на виконання оспорюваного правочину, наполягали на обізнаності відповідачки з дійсними намірами позивача та направленості укладення спірного правочину саме на зменшення розміру страхових виплат за автомобіль, а не на продаж автомобіля відповідачці. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечували з підстав наведених ними у наданих суду заявах по суті справи, наполягали на реальності спірного правочину, недоведеності вимог позивача та їх необгрунтованості, намаганні позивача створити тиск на відповідачку та перешкоди у поділі майна після розлучення сторін, звернули увагу на отримання позивачем коштів за спірним правочином, а саме 5700 доларів США, які позивач отримав від продажу відповідачкої свого власного автомобіля HYUNDAI COUPE. При цьому, відповідачка наполягає, що позивач не обговорював з нею жодних інших причин для укладення спірного правочину, в тому числі і для зменшення суми оплати страхування. Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT за спірним правочином реально було передано відповідачці позивачем та вона ним володіла та користувалася. Сплата позивачем за ремонтні послуги та страхування на думку позивачки та її представника не свідчать про фіктивність правочину, а є лише допомогою позивача, як чоловіка, в технічних питаннях, у яких відповідачка не була обізнана. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №4841/2020/2242361 за позивачем було зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Як вбачається зі змісту рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.02.2025 року у справі №487/325/25, 21 січня 2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить видане Заводським районним у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21.01.2021, актовий запис №20. Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2023 року відповідачка оформила довіреність на ім`я [PERSON] , щодо розпорядження належним їй автомобілем HYUNDAI COUPE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, який з 27.06.2013 року належав позивачці. В подальшому, належний відповідачці автомобіль HYUNDAI COUPE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску було придбано [PERSON] за 49000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2023/3936920 від 15.07.2023 року. Як вбачається з досліджених судом скріншотів листування позивача з представницею страхової компанії - абонент під назвою "Даша страховка" (та порівняння скріншотів з наявною в смарфоні інформацією), позивачем, з січня 2024 року по липень 2024 року здійснювалося листування, під час якого з`ясовувалися, крім іншого, питання вартості страхування автомобіля VOLKSWAGEN. Як вбачається зі змісту наведеного листування вартість страхуування для відповідачки складала 44815,40 грн, а для позивача вартість страхуування складала 68306,00 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 який укладений в ТСЦ №5141, [PERSON] продав, а [PERSON] купила транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Вартість автомобіля сторонами визначено в пункті 3 договору та складає 100000,00 грн. В подальшому відповідачка [PERSON] уклала договір добровільного страхування наземного транспорту №438/23-Т/М від 17 жовтня 2023 року - автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Як вбачається з скріншотів екрану телефону позивача та копій відповідних платіжних квитанцій від 17.10.2023 року та 12.01.2024 року, в ці дати позивачем здійснювалася оплата ПАТ СК "Арсенал Страхування" в сумі по 11295,87 грн, призначення платежів: "Страховий платіж згідно договору №438/23-Т/М від 17.10.2023 року, [PERSON] ". Як вбачається з актів виконаних робіт від 25 січня 2024 року та від 07 березня 2024 року, в цей період виконувалися роботи з технічного обслуговування (ремонту) автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , замовником зазначено [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.02.2025 року у справі №487/325/25 розірвано шлюб, який уклали [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та зареєстрували 21 січня 2021 року у Заводському районному у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №20. Після розірвання шлюбу змінено [PERSON] прізвище на дошлюбне - [PERSON] . Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, тому дії учасників цивільних правовідносин мають їй відповідати. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Отже, укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Між тим у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Аналогічний висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року по справі № 642/4737/16-ц, провадження № 61-36403св18 (ЄДРСРУ № 80396084). В даній справі позивачем не доведено, що усі сторони договору купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 року, а саме [PERSON] та [PERSON] мали умисел на укладення фіктивного правочину та що спірний договір купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. При цьому, судом встановлено настання наслідків передбачених договором купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023, а саме, що транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , було передано покупцю - відповідачці, перебуває у володінні та використовується відповідачкою, також відповідачкою укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №438/23-Т/М від 17 жовтня 2023 року. Натомість, позивачем не надано жодного доказу спілкування з відповідачкою, яке б передувало укладенню спірного договору купівлі-продажу VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , та отримання від відповідачки згоди на укладення фіктивного договору виключно з метою зменшення розміру страхового платежу з 68306,00 грн до 44815,40 грн. При цьому, судом не приймаються до уваги, як на підтвердження фіктивності спірного договору, надані позивачем скріншоти листування позивача з абонентом під назвою " [INFO] ", оскільки позивачем не надано доказів, які б могли однозначно ідентифікувати абонента " [PERSON] страховка", як представника страхової компанії, а також, що листування та отримана внаслідок такого листування інформація виключають намір позивача продати, а відповідачки купити автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Позивачем не заявлялися відповідні клопотання про витребування доказів з метою встановлення особи (ПІБ) з контактними данними "Даша страховка" та її посадового становища, а також не ініціювалося питання про виклик такої особи в якості свідка. Судом не приймаються до уваги, як на підтвердження фіктивності спірного договору, надані позивачем скріншоти листування та копії відповідних платіжних квитанцій від 17.10.2023 року та 12.01.2024 року, про здійснення оплати ПАТ СК "Арсенал Страхування" в сумі по 11295,87 грн, призначення платежів: "Страховий платіж згідно договору №438/23-Т/М від 17.10.2023 року, [PERSON] " та акти виконаних робіт від 25 січня 2024 року та від 07 березня 2024 року з технічного обслуговування (ремонту) автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 2018 року випуску, державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , в яких замовником зазначено [PERSON] , оскільки в цей період сторони перебували в шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство, а здійснення страхових платежів та організація ремонту особистого майна іншого з подружжя, на переконання суду лише свідчить про наявність цілком природньої взаємодії сторін у шлюбі та не скасовує право іншого члена подружжя на особисте майно та не свідчить про відсутність у сторін наміру укласти спірний договір, або про відсутність факту передачі відповідачці автомобіля за спірним договором. Також судом не приймаються до уваги аргументи позивача про занижену вартість автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , яка вказана в договорі купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 який укладений в ТСЦ №5141 та неотримання від відповідачки коштів на виконання спріного договору, оскільки визначення вартості певного товару, який продається (купується) здійснюється на власний розсуд сторонами правочину та не обов`язково має відповідати реальній ринковій ціні, а передача коштів, з урахуванням стосунків між сторонами які існували на дату укладення спірного правочину, цілком обгрунтовано могла проводитися без будь-якої фіксації, та саме по собі не може свідчити про фіктивність оспорюваного договору. При цьому, на підтвердення реального наміру відповідачки придбати автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , судом враховано тривале володіння відповідачкою, перебуваючи у шлюбі, іншим автомобілем HYUNDAI COUPE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску (який був її особистою власністю), наявність у відповідачки особистих коштів, отриманих від продажу належного їй автомобіля HYUNDAI COUPE, реєстраційний номер [NUMBER] , який відповідачкою було відчуджено та на заміну якого було придбано інший автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що є стандартною практикою з заміни автомобіля на більш новий. Таким чином судом встановлено, що позивачем не доведено наявності в усіх сторін договору купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 який укладений в ТСЦ №5141, а саме у [PERSON] та [PERSON] умислу на укладення фіктивного правочину та, що договір купівлі-продажу №5141/2023/4109500 від 17.10.2023 не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а відтак судом не встановлено підстав для визнання спірного договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України, що має наслідком відмову в позові. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витра судом враховано, що згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed