Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідно розпорядження Верховного Суду від 29.04.2022 року за № 26/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Новогродівський міський суд Донецької області), яким було змінено територіальну підсудність судових справ Новогродівського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://credos.com.ua), який є сукупністю інформативних та телекомунікаційних систем товариства, через які реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1175-9556. Зазначений кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитний договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А0609 для підписання кредитного договору № 1175-9556 від 23.03.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 18 000,00 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 18 днів, знижена процентна ставка 2,50 % на день, стандартна процентна ставка 3,00 % на день. Позивач відзначає, що як кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Натомість відповідач усупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України не виконала свої зобов`язання, грошові кошти не повернула. Станом на 09.08.2023 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 53 846,25 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 15 350 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 38 496,25 грн. Кредитодавцем відповідно до умов договору було направлено позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 1175-9556 від 23.03.2023 року щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не було усунуто. За цих підстав ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1175-9556 від 23.03.2023 року в розмірі 53 846,25 грн, з яких: 15 350 грн прострочена заборгованість за кредитом, 38 496,25 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також понесені судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості. Надані позивачем виписка та розрахунок підготовлені його працівниками, а тому, на її думку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків. Вважала, що наявність заборгованості можуть підтверджувати виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше). Отже, на думку відповідача, наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 53 846,25 грн не підтверджена. Також вважала, що договір, укладений між нею і позивачем, є таким, що порушує її права як споживача та підлягає визнанню недійсним у частині нарахування процентів за користування кредитом. Позивачем не надано доказів отримання нею Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів. Крім того, згідно з пунктом 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язання споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суму, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, посилаючись на принцип верховенства права, засади цивільного законодавства, зокрема, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити. У судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи в його відсутність. В свою чергу, відповідач також надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 23.03.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1175-9556, відповідно до якого кредитодавець відкриває для позикодавця невідновлювану кредитну лінію на умовах, визначених цим договором, шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник зобов?язується повернути кредит непізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Згідно з умовами договору розмір кредитного ліміту становить 18 000,00 грн, строк кредитування - 300 днів, дата повернення кредиту 16.01.2024 року, базовий період - 18 днів, проценти за користування кредитом у перший базовий період 810 грн, стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 756 335%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 180 000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 162 000 грн. Згідно з п. 5.1 Договору позичальник зобов`язується повертати кредитодавцю отриманий кредит не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного в п. 4.8 цього Договору, шляхом здійснення безготівково переказу на банківський рахунок кредитодавця. Договір був підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Факт отримання кредитних грошових коштів підтверджується копією листа АТ КБ «ПриватБанк» та довідкою про перерахування суми кредиту, згідно з якими відповідачу через систему платежів LiqPay були перераховані на картку [NUMBER] грошові кошти за договором № 1175-9556 від 23.03.2023 в розмірі 18 000 грн. Згідно з детальним розрахунком заборгованості заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 09.08.2023 складає: 15 350 грн основний борг, 38 496,25 грн залишок відсотків, а загалом 53 846,25 грн. При цьому загальна кількість користування кредитом становить 138 днів; кількість днів користування ставкою 0,2% - 18 днів; кількість днів користування ставкою 2,5% - 54 дні; кількість днів користування ставкою 3,0% - 66 днів. При вирішенні спору між сторонами суд керується наступним: Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За частиною 3 статті 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. 6 ст. 11 Закону). За змістом ч. 11 ст. 11 Закону покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. В силу ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши наявні докази у справі, суд вважає доведеним, що відповідач, уклавши 23.03.2023 року договір в електронній формі, отримала кредит у розмірі 18 000 грн на умовах, визначених таким договором. Зокрема в укладеному кредитному договорі сторонами були погоджені всі істотні умови, в тому числі строк кредитування та процентні ставки в різні періоди, а також загальна вартість кредиту та реальна процентна ставка. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав детальний розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1175-9556 від 23.03.2023 складає 53 846,25 грн, з яких: 15 350 грн основний борг, 38 496,25 грн заборгованість за процентам, які нараховані за період з 23.03.2023 до 07.08.2023. При цьому при обчисленні суми заборгованості були враховані платежі на загальну суму 17 550 грн. Відповідач доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами в повному обсязі не надала. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач послалася на недоведеність заборгованості в розмірі 53 846,25 грн, не надання первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення; недотримання принципів верховенства права, добросовісності, розумності та справедливості, порушення її прав як споживача та наявність підстав для визнання договору недійсним у частині нарахування процентів за користування кредитом, законодавчу заборону встановлення пені за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, що перевищують подвійну облікову ставку Національного банку України та 15 відсотків суми простроченого платежу. Водночас суд вважає, що твердження відповідача про недоведеності надання їй кредиту, зокрема щодо не надання первинних документів на підтвердження видачі кредитних коштів, є безпідставними, оскільки безпосередньо в підписаному сторонами договорі зазначено про надання кредиту в розмірі 18 000 грн, що підтверджується листом банку про перерахування грошових кредитних коштів на банківську картку (рахунок) відповідача. Суд звертає увагу, що позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку відповідача, в тому числі виписки по рахунку (рух коштів по рахунку), не має можливості. Позивач не є володільцем банківської інформації, докази зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача не знаходяться в його володінні. Навпаки саме відповідач має доступ до свого банківського рахунку та інформації про рух коштів по такому рахунку. Отже, заперечуючи проти позову в частині видачі кредиту, саме відповідач повинна довести, що кредитні кошти їй насправді не були надані. Разом із тим, відповідач не надала доказів, що кредит не був нею отриманий, зокрема виписку з її банківського рахунку на підтвердження факту не надходження кредитних коштів. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів укладення кредитного договору, погодження його умов, отримання коштів відповідачем та розміру заборгованості. Суд відзначає, що отримання відповідачем кредиту підтверджується підписаним договором, довідкою про перерахування коштів, а також самим фактом здійснення відповідачем часткового погашення кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що за змістом статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з матеріалами справи відповідач була ознайомлена з умовами договору та погодилася з ними, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі і щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та загальної вартості кредиту. Отже, якщо відповідач була незгодна з умовами договору, зокрема процентною ставкою, то могла вказаний договір не підписувати та не укладати, але, підписавши договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердила свою згоду та волевиявлення на отримання кредиту саме на визначених у такому договорі умовах. Укладений між сторонами договір або його окремі положення не є нікчемними, недійсними в судовому порядку не визнані. Таким чином умови договору, в тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами, є обов`язковими для виконання позичальником. У даному випадку позивач просить стягнути з відповідача проценти за правомірне користування кредитними коштами. Розмір заявлених процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, відповідач мала право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 6.9. договору), однак таким правом не скористалася. За таких обставин відсутні підстави вважати, що умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема в частині нарахування процентів за користування кредитом, суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до розрахунку заборгованості неустойка (штраф, пеня) відповідачу не нараховувалися. Позов пред`явлений в межах строку позовної давності. З огляду на вищенаведене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1175-9556 від 23 березня 2023 року в розмірі 53 846 грн 25 коп., з яких: 15 350 грн заборгованість за кредитом; 38 496,25 грн заборгованість за процентами. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2147 грн 20 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у вказаному розмірі.

Outcome: approved