Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від Звенигородського районного суду Черкаської області в порядку визначення підсудності надійшов позов від Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК"» (далі також А-БАНК) до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № AВН0СТ155101684511114419 у загальному розмірі 20 427,01 грн станом на 25.03.2025. Також просить стягнути судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.05.2023 відповідач, будучи клієнтом Банку (позивача), уклав з позивачем кредитний договір № AВН0СТ155101684511114419 щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 10 000,00 грн на 36 місяців (тобто до 18.05.2026) зі сплатою процентів у розмірі 99,00 % щорічно. Позивач вказує, що кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту. Представник позивача стверджує, що станом на 25.03.2025 заборгованість відповідача за цим кредитним договором становить 20 427,01 грн, з якої: 9 683,37 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 10 743,64 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Позивач стверджує, що АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У позовній заяві також зазначено, що позивач проводив інформування відповідача про наявну заборгованість шляхом повідомлення за допомогою телефонних дзвінків та смс-повідомлень, а письмово вимоги не направляв, оскільки договором їх направлення не передбачено. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із цим позовом до суду. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19.05.2025 постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Учасники справи були належним чином повідомлені про порядок розгляду справи. Наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням № 0610256091081 підтверджується, що відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином. Додатково відповідач повідомлявся шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному вебсайті суду. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд цієї справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив такі обставини. Відповідно до Статуту Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК"» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК"», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК"». Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.12.2018 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК"» зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності 64.19 - інші види грошового посередництва. АТ «АКЦЕНТ-БАНК"» має банківську ліцензію, що підтверджується витягом з Державного реєстру банків. Суд установив, що 19.05.2023 відповідач звернулася до А-БАНКУ з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНК. Також відповідачка підписала Заяву про встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, згідно з умовами якого було відкрито картковий рахунок (а.с. 5-6). Також 19.05.2023 відповідачка підписала Заяву про надання послуги "Швидка готівка" № AВН0СТ155101684511114419, яка містить істотні умови кредитного договору, зокрема, вид кредиту послуга «Швидка готівка», тип кредиту кредит строковий, сума кредиту - 10 000,00 грн, строк кредиту - 36 місяців з 19.05.2023 до 18.05.2026 включно, процентна ставка фіксована 99 % на рік, щомісячний платіж 888,55 грн (а.с. 6 звор.-7). Також, 19.05.2023 відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить інформацію, аналогічну викладеній у вищевказаній Заяві про надання послуги "Швидка готівка" (а.с. 6). Положеннями заяви визначено, що Заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту, становить кредитний договір. Відповідач отримав їх примірники, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Заява містить відмітку про підпис відповідача 19.05.2023 цих документів електронним підписом. Накладення ЕП перевірено за допомогою відкритого ключа. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит дата видачі: 19.05.2023, дата платежу: щомісячно з 19.06.2023 до 18.05.2026, усього 36 періодів; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 31 986,98 грн; сума кредиту за договором 10 000,00 грн; проценти за користування кредитом 21 986,98 грн (а.с. 7 звор.). Позивач АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.30070765.78351.65455 від 19.05.2023, де зазначено призначення платежу: видача кредиту згідно договору № AВН0СТ155101684511114419 від 19.05.2023 (а.с. 8). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № AВН0СТ155101684511114419 від 19.05.2023 станом на 25.03.2025 залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 9 683,37 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 10 743,64 грн, загальний залишок простроченої заборгованості - 20 427,01 грн. При цьому позивач зазначив, що залишок поточної заборгованості за тілом кредиту та залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 0 грн (а.с. 8). Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у встановлені кредитним договором строки належним чином не виконала. Так, відповідачка періодично сплачувала кошти позивачу, а саме 12.06.2023 у розмірі 1 000,00 грн; 19.07.2023 у розмірі 888,55 грн; 20.08.2023 у розмірі 878,27 грн; 20.09.2023 у розмірі 6,18 грн; 11.10.2023 у розмірі 872,21 грн; 20.10.2023 у розмірі 0,79 грн (а.с. 8). Загальний розмір сплачених відповідачем на користь позивача кредитних сум дорівнює 3 646,00 грн. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, який є договором про споживчий кредит. Вирішуючи спір по суті суд застосовує такі норми законодавства. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), заборгованість за відсотками, пеню. З наданих суду позивачем доказів вбачається, що сторони кредитного договору № AВН0СТ155101684511114419 від 19.05.2023 узгодили всі істотні умови договору кредиту - вид та тип кредиту, розмір кредиту, строк, на який надано кредит, процентну ставку за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту. Отже, цей договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасників договору було вільним. Відтак, суд вважає, що позивач довів факт укладення кредитного договору на вищевказаних умовах щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн строком на 36 місяців, до 18.05.2026. Суд, вирішуючи спір, керується правовими висновками Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону). Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23, провадження № 61-2757св25, у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Суд виснує, що у спорі, що розглядається у цій справі, у відповідачки не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав. Крім того, сам позивач у позові зазначає, що відповідну письмову вимогу не направляв. Отже, стягненню підлягає лише прострочена заборгованість за кредитом та процентами, яка виникла на момент звернення позивача із цим позовом до суду. Позивач звернувся до суду 26.03.2025, здійснивши розрахунок заборгованості відповідача станом на 25.03.2025. Як вказано вище, позивач у виконаному ним розрахунку (а.с. 8) фактичну всю заборгованість відповідача визначив як прострочену станом на 25.03.2025, оскільки вказав про відсутність на цю розрахункову дату залишку поточної заборгованості за тілом кредиту та залишку заборгованості за процентами на поточну заборгованість. Суд критично ставиться до такого розрахунку, оскільки при укладенні кредитного договору сторони узгодили графік щомісячних платежів з тіла кредиту та сплати відсотків строком до 18.05.2026 (по 888,55 грн щомісяця), усього 36 щомісячних платежів. Станом на 25.03.2025 строк сплати за 22ма платежами настав, а за 14ма платежами строк сплати не настав, отже розраховані до сплати платежі не можуть набути статусу прострочених, оскільки у передбачений законом спосіб позивач не направив відповідної письмової вимоги про дострокове погашення кредитних зобов`язань в повному обсязі. Таким чином, відповідач була зобов`язана сплатити на користь позивача станом на 25.03.2025 заборгованість у розмірі 19 548,10 (888,55 грн х 22 платежі). Як було встановлено судом, відповідачка частково погасила заборгованість, а саме сплатила на користь позивача 3 646,00 грн Отже, загальний розмір простроченої кредитної заборгованості за тілом кредиту та процентами, який підлягає стягненню з відповідача, складає 15 902,10 грн (19 548,10 грн-3 646,00 грн). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (77,85%), до перерозподілу належать документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору. З матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд». Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 885,84 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial