Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. ТОВ «ВІН ФІНАНС» (позивач) подало до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 177937 від 01.06.2018 у загальному розмірі 22 844,17 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 01.06.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 177937, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав відповідачу позику у сумі 7 000 грн, виконавши умови договору, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 17 455,00 грн, а саме : сума основного боргу - 4 500,00 грн, сума боргу за процентами - 1 620,00 грн, сума боргу за пенею і штрафами - 10 935,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 6 від 13.09.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 177937 від 01.06.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Також, з відповідача підлягають стягненню сума інфляційних втрат - 3 816,79 грн та сума 3% річних - 1 572,38 грн. Разом заборгованість становить 22 844,17 грн. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти заочного розгляду справи. Водночас, судом двічі визнавалось потрібним, щоб представник позивача дав особисті пояснення в судовому засіданні, однак представник позивача повторно не з`явився у судове засідання, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с.121-122). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.33-34). Ухвалою судового засідання від 11.09.2025 відкладено розгляд справи (а.с.39). Ухвалами судового засідання від 28.10.2025, 08.12.2025 відкладено розгляд справи та визнано потрібним, щоб представник позивача дав особисті пояснення в судовому засіданні (а.с.106-107, 113-114). Ухвалою судового засідання від 08.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с.126-127). Зважаючи на вимоги статті 280 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 08.01.2026 проведено заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. У матеріалах справи наявні два договори: Індивідуальна частина договору №134582 про надання фінансового кредиту від 18.04.2018 з Додатком №1 до нього - графіком розрахунку (а.с.94-98) та Індивідуальна частина договору №177937 про надання фінансового кредиту від 01.06.2018 з Додатком №1 до нього - графіком розрахунку (а.с.99-103). Сторонами у цих договорах зазначено ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Індивідуальною частиною договору №134582 про надання фінансового кредиту від 18.04.2018 передбачено надання Клієнту грошових коштів у сумі 3 500,00 грн, а Індивідуальною частиною договору №177937 про надання фінансового кредиту від 01.06.2018 передбачено надання Клієнту грошових коштів у сумі 4 500,00 грн. Зазначені договори також містять інформацію про строк їх дії, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту та нарахування/сплати процентів, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договорів, інші умови. Водночас, копії згаданих договорів не містять жодних ознак їх підписання сторонами у встановленому законом порядку. За змістом довідки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» [PERSON] надіслано на фінансовий номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор А389191 для підписання договору №177937 від 01.06.2018 з метою отримання кредиту у сумі 4 500,00 грн (а.с.70). Згідно з інформацією (довідкою), наданою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» від 09.05.2025 та ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 07.05.2025 за договором 177937 01.06.2018 на маску картки [NUMBER] здійснено перерахування коштів у сумі 4 500,00 грн. Номер транзакції 365932 (а.с.52-60, 77-86). Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором №177937 від 01.06.2018 та карткою обліку загальна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» становить 17 455,00 грн, з якої 4 500,00 грн - сума боргу за кредитом, 1 620,00 грн - сума боргу за відсотками, 10 935,00 грн - сума боргу за штрафами (а.с.71, 89-93). Між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу №1 від 12.04.2025, за змістом якого Клієнт зобов`язується відступпити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги ,а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1. Договору). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку (а.с.48-50). За змістом Реєстру прав вимоги №6 від 13.09.2018 до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» перейшло право вимоги, зокрема, до [PERSON] за договором від 01.06.2018 у загальній сумі заборгованості 6 120,00 грн, з якої 4 500,00 грн - заборгованість по основному боргу, 1 620,00 грн - заборгованість по відсотках (а.с.65-67). ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» перейменовано у ТОВ «ВІН ФІНАНС», про що свідчить наказ директора від 25.07.2024 №55 та протокол №1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (а.с.51, 61-62). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням, на думку позивача, позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», право вимоги від якого перейшло до Нового кредитора - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», перейменованого, у подальшому, в ТОВ «ВІН ФІНАНС» ) за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII). Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень частин 1, 3 та 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України). Закон №675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції Так, положеннями статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до приписів частин 3-5 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Згідно з вимогами частин 6-7 статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII). Відповідно до приписів статті 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 1, 2 статті 1054 ЦК України). Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з приписами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що матеріали справи містять копії кредитних договорів - Індивідуальну частину договору №134582 про надання фінансового кредиту від 18.04.2018 з Додатком №1 до нього - графіком розрахунку та Індивідуальну частину договору №177937 про надання фінансового кредиту від 01.06.2018 з Додатком №1 до нього - графіком розрахунку. Сторонами у зазначених Індивідуальних частинах договорів вказано ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . За умовами Індивідуальної частини договору №134582 про надання фінансового кредиту від 18.04.2018 [PERSON] надається грошові кошти у сумі 3 500,00 грн, а за Індивідуальної частини договору №177937 про надання фінансового кредиту від 01.06.2018 - 4 500,00 грн. Однак, копії згаданих договорів не містять жодних ознак їх підписання сторонами у встановленому законом порядку. Відповідно до Договору факторингу №1 від 12.04.2025 право вимоги за Кредитним договором №177937 перейшло від первісного кредитора - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до нового кредитора - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (яке перейменовано у ТОВ «ВІН ФІНАНС»). [PERSON] за Кредитним договором №177937 нарахована заборгованість в сумі 17 455,00 грн, з якої сума основного боргу - 4 500,00 грн, сума боргу за процентами - 1 620,00 грн, сума боргу за пенею і штрафами - 10 935,00 грн. Також, відповідачу нараховані сума інфляційних втрат - 3 816,79 грн та сума 3% річних - 1 572,38 грн. Разом заборгованість становить 22 844,17 грн. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо відсутності підстав для задоволення позову. Суд наголошує на тому, що розгляд справи ним здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Оцінюючи аргументи сторони позивача та надані на їх підтвердження докази, суд керується засадами належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, що забезпечує можливість зробити обґрунтований висновок щодо виникнення між сторонами цивільних (кредитних) правовідносин та наявності заборгованості внаслідок порушення зобов`язання. Суд звертає увагу, що належним і допустимим доказом виникнення між сторонами кредитних правовідносин є укладений у порядку та формі, встановлених законом, правочин - кредитний договір, що передбачає наявність взаємного волевиявлення сторін, належним чином зафіксованого, зокрема шляхом підписання договору. Водночас наявна у матеріалах справи копія кредитного договору № 177937 від 01.06.2018 не містить жодних ознак підписання його сторонами: ані власноручного підпису, ані електронного підпису (одноразового ідентифікатора) чи інших засобів ідентифікації сторін, передбачених законодавством. Крім того, суд звертає увагу на суттєву невідповідність між обставинами, на які посилається позивач, та змістом поданих доказів. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідачу було надано кредит у сумі 7 000,00 грн, тоді як за умовами договору № 177937 від 01.06.2018, копія якого наявна у матеріалах справи, розмір кредиту становить 4 500,00 грн. Жодних аргументів щодо такої розбіжності позивачем суду не наведено. Суд надав позивачу можливість усунути зазначені розбіжності у порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема шляхом надання особистих пояснень у судовому засіданні, однак позивач на це жодним належним чином не відреагував. З огляду на викладене, суд доходить переконання, що кредитний договір № 177937 від 01.06.2018 не є належним і допустимим доказом виникнення кредитних правовідносин між сторонами, оскільки не підтверджує ані факт його укладення, ані істотні умови кредитування. Факт направлення відповідачу одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору № 177937 від 01.06.2018 сам по собі не свідчить про укладення договору, оскільки жодним чином не підтверджує введення відповідачем цього ідентифікатора у відповідне поле та підтвердження його введення, тобто використання його за призначенням для остаточного підписання договору. Щодо іншого договору - Індивідуальної частини договору № 134582 від 18.04.2018 - суд зазначає, що позивач у позовній заяві не посилається на цей договір та не обґрунтовує жодних вимог, пов`язаних із ним. Окрім того, зазначений договір не містить ознак підписання його сторонами. Суд зауважує, що предметом позову є стягнення заборгованості саме за кредитним договором № 177937 від 01.06.2018. Відтак наведені обставини унеможливлюють визнання цього договору належним та допустимим доказом виникнення між сторонами спірних кредитних правовідносин. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення між сторонами кредитних правовідносин, зокрема шляхом укладення кредитного договору № 177937 від 01.06.2018 у формі та порядку, встановлених законом. Інші досліджені судом докази, зокрема підтвердження перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» грошових коштів на користь відповідача у сумі 4 500,00 грн, самі по собі не можуть підтверджувати виникнення кредитних правовідносин між сторонами та не замінюють обов`язковість укладення у встановленій законом формі та порядку кредитного договору, у якому сторони шляхом волевиявлення визначають та погоджують істотні умови. Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що відсутні обґрунтовані та достатні підстави для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі статей 11, 526, 598, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1046-1049, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: dismissed