Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 25 січня 2024 року до Пересипського районного суду міста Одеси звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сторожук Д.І., з позовною заявою до [PERSON] в якій, з урахуванням зміни предмету позову (а.с.122), просив зобов`язати [PERSON] компенсувати [PERSON] вартість 1/2 автомобіля марки «Renault Megane», 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1461 куб см, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , шляхом виплати грошової компенсації 50% вартості автомобіля у розмірі 210 622 (двісті десять тисяч шістсот двадцять дві) грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач [PERSON] зазначає, що з 15 жовтня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 24 вересня 2021 року сторони придбали транспортний засіб марки «RENAULT MEGANE», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб.см., який зареєстрували на ім`я відповідача [PERSON] . Посилаючись на те, що на даний час у сторін існує спір щодо поділу автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив поділити спільне майно подружжя зобов`язавши відповідача сплатити вартість 1/2 частки автомобіля. 27 березня 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, яким позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року випуску, є її індивідуальною власністю, придбаний нею, оформлений на неї і наразі використовується нею для потреб їх спільної дитини. Сам по собі факт придбання нею автомобіля під час перебування у шлюбі із [PERSON] ще не свідчить про те, що автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року випуску, є спільною власністю. Крім того, відповідач [PERSON] зазначила, що стороною позивача не заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, з метою визначення вартості автомобіля, позаяк надані на підтвердження вартості автомобіля скріншоти з інтернет-сайту «Авторіа», не є належними доказами (а.с.69-70). ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси Кузміної О.І. від 15.02.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 22.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі про поділ майна подружжя шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 05.05.2023 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача - адвоката Сторожук Дмитра Івановича, який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 25.05.2023 року прийнято до спільного розгляду заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову. Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси Далеко К.О. від 12.10.2023 року прийнято цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом зобов`язання вчинити певні дії, до свого провадження. Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 21.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін, покази свідків. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сторожук Д.І. в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мевлід Д.М. в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис № 2047. Прізвище дружини після державної реєстрації « [PERSON] » (а.с.19). 10.12.2021 року на ім`я [PERSON] зареєстрований автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1461 куб см, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно звіту № 0714-8346 про визначення середньої ринкової ціни КТЗ, виконаний оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] , середня ринкова ціна КТЗ для загального легкового універсалу «RENAULT MEGANE», д.н. [NUMBER] , 2013 р.в. станом на 14.07.2023 p. становить 297 670 (двісті дев`яносто сім тисяч шістсот сімдесят) грн. 00 коп. 1/2 частка середньої ринкової ціни КТЗ для загального легкового універсалу «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , 2013 р.в. станом на 14.07.2023 р. становить 148 835 (сто сорок вісім тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп. (а.с.152-160). Згідно звіту про незалежну експертну грошову оцінку вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , виконаний ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , ринкова вартість автотранспорту, без ПДВ, 146 348 грн. 89 коп., 1/2 частина об`єкту оцінки складає 73 174 грн. 45 коп. (а.с.180-194). Суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За даних обставин, матеріалами справи підтверджується, що право власності за [PERSON] на легковий автомобіль марки «Renault Megane», 2013 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстроване під час шлюбу з [PERSON] . Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що, «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними». За даних обставин, суд дійшов висновку, що автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Надаючи правову оцінку доводам відповідача [PERSON] про належність їй автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , на праві особистої приватної власності, суд зазначає наступне. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Наявні в матеріалах справи докази, виходячи із принципу стандарту доказування «поза розумним сумнівом», дають підстави для висновку, що відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, з яких можливо було б встановити наявність у відповідача як до шлюбу так і під час шлюбу особистого майна (наприклад: договір дарування, свідоцтво про право на спадщину тощо), яке було використане/реалізоване під час шлюбу саме для придбання спірного автомобіля. Відповідно, [PERSON] не доведено, що спірний автомобіль є її особистою власністю. Щодо посилання відповідача [PERSON] на те, що спірний автомобіль використовується для реалізації потреб їх спільної дитини, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі №297/2837/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Використання автомобіля для реалізації потреб дитини не є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до статті 70 СК України. Крім того, наявність у 2023 році в провадженні суду позову про стягнення аліментів (а.с.54-55) не є належним доказом ухилення позивача від участі в утриманні дитини. Отже стороною відповідача під час розгляду даної справи не спростована презумпція рівності часток подружжя. Щодо вартості майна, що підлягає поділу, суд зазначає наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. [PERSON] звертаючись до суду з даною позовною заявою просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Renault Megane», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 210 622 (двісті десять тисяч шістсот двадцять дві) грн. На підтвердження вартості спірного автомобіля [PERSON] надав суду витяг з відкритого ресурсу мережі Інтернет «auto.ria.com» (а.с.20-22), при цьому в переліку лише один автомобіль 2013 року випуску, решта 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 (а.с.22). Також, сторона позивача щодо вартості спірного транспортного засобу посилається на звіт № 0714-8346 про визначення середньої ринкової ціни КТЗ, виконаний оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу, що оцінка вартості автомобіля суб`єктом оціночної діяльності проводилася без огляду транспортного засобу. Так, на сторінці 4 звіту зазначено «Визначення вартості проводилося без урахування технічного стану КТЗ, огляд не продився через те, що у замовника немає доступу до КТЗ. Для дослідженого КТЗ не встановлено, що марка, колір і тип КТЗ, номер кузова і реєстраційний номер збігаються із записами в свідоцтві про реєстрацію КТЗ». Крім того з пункту 1.1 звіту вбачається, що : « Результат оцінки повністю залежить від адекватності і точності представленої Замовником інформації і від зроблених допущень. Перевірка відповідності перерахованих умов дійсності виходить за межі компетенції фахівця в області оцінки». У пункті 2.1 звіту зазначено, що «Якщо оцінювачу нададуть можливість огляду, ідентифікації КТЗ, то оцінювач визначатиме ринкову вартість КТЗ ». У звіті зазначено, що середня ринкова ціна КТЗ для загального легкового універсалу «RENAULT MEGANE», д.н. [NUMBER] , 2013 р.в. станом [NUMBER] .07.2023 p. становить 297 670 (двісті дев`яносто сім тисяч шістсот сімдесят) грн. 00 коп. 1/2 частка середньої ринкової ціни КТЗ для загального легкового універсалу «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , 2013 р.в., станом на 14.07.2023 р. становить 148 835 (сто сорок вісім тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп. (а.с.152-160). З огляду на викладене суд вважає, що наданий позивачем [PERSON] звіт не є належним доказом та не може свідчити про реальну вартість майна, оскільки, технічні характеристики, пробіг та загальний стан автомобіля суб`єктом оціночної діяльності не досліджувалися. Отже, суд не може прийняти до уваги вказаний звіт щодо середньої ринкової ціни транспортного засобу. Доказів на підтвердження неможливості проведення експертної оцінки вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , станом на 14.07.2023 р. позивачем суду не надано, клопотань про призначення по справі судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спірного транспортного засобу під час розгляду справи не заявлено. В свою чергу, стороною відповідача надано Звіт про незалежну експертну грошову оцінку вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , згідно якого ринкова вартість автотранспорту (без ПДВ) становить 146 348 грн. 89 коп., 1/2 частина об`єкту оцінки- 73 174 грн. 45 коп. Як зазначено у звіті в короткому описі технічного стану КТЗ: «Автомобіль знаходиться в незадовільному стані, на ходу. Має значне корозійне руйнування зовнішніх панелей кузову та панелі днища, механічне відшарування лакофарбового покриття, вм`ятини лівих дверцят та лівої частини задньої кришки багажника.» (а.с.180-194). Доказів того, що вказаний автомобіль перебуває у «незадовільному» стані внаслідок неналежного використання чи зберігання автомобіля відповідачем [PERSON] , суду не надано. Отже, виходячи з наданих сторонами доказів, суд вважає за необхідне визначити вартість спірного транспортного засобу на час розгляду справи згідно Звіту про незалежну експертну грошову оцінку вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , а саме у розмірі 146 348,89 грн. Відтак розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з розрахунку половини вартості транспортного засобу марки «RENAULT MEGANE», д. н. [NUMBER] , становить 73 174,45 грн. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення часткове позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 73 174,45 грн. V. Судові витрати. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення судом позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: partial