Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] разом з представником - адвокатом Волошиною І.В., звернулася до суду із вказаною вище спільною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано 10 червня 2014 року; сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . З червня 2013 року [PERSON] проживає з матір`ю, а батько [PERSON] не бере участі у вихованні дочки, не спілкується з нею, не цікавиться її життям. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не підтримує контакт з дитиною. [PERSON] перебуває на утриманні позивача, вона робить усе необхідне для її всебічного розвитку, на неї покладена уся відповідальність за виховання дитини. [PERSON] ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з дочкою. Позивач вважає, що внаслідок невиконання відповідачем батьківських обов`язків страждає дитина, яка по суті не має батька, порушуються її права та інтереси. З огляду на вказане, вважаючи, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , просили позбавити його батьківських прав щодо неї. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Будь - яких інших заяв до суду не надходило. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Волошина І.В. в судовому засіданні підтримали позов з підстав, викладених в ньому, просили задовольнити в повному обсязі та позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки. Позивач вказала на те, що позбавлення батьківських прав відповідача - це бажання дитини, оскільки батько з нею не спілкується, не допомагає їй. Вказала, що після припинення спільного з відповідачем проживання, спочатку вони спілкувалися в телефонному режимі, вона пропонувала йому спілкуватися з дочкою, проте такого спілкування не було. Розповіла про випадок, коли в магазині відповідач пригощав цукерками інших дітей, а власній дочці порадив, щоб їй купила цукерки мама. У даний час їй невідомо, де проживає відповідач. Вона вдруге вийшла заміж, її чоловік - військовий. Під час відпустки чоловіка мали бажання відпочити за кордоном, проте не змогли виїхати, оскільки [PERSON] не дав згоди на виїзд дитини за кордон, хоча обіцяв про це її чоловіку, який зміг з ним зв`язатися. Вона намагалася зв`язатися з [PERSON] через соцмережі, просила контактний номер телефону, проте він видалив свою сторінку після цього. Ні вона, ні дитина не мають його номера телефона. Вона не зверталася до поліції з приводу розшуку відповідача, також не зверталася до служби в справах дітей з приводу неналежного виконання ним батьківських обов`язків. Вказала також на те, що метою її звернення до суду з даними позовом є те, що дитинахоче змінити по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », оскільки ім`я її другого чоловіка - [PERSON] , вона завжди говорить, що батько в неї один - [PERSON] , з яким позивач спільно проживає від часу, коли дочці виповнилося 6 років. Її чоловік хоче усиновити дочку. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, про час та місце розгляду справи повідомлений в порядку, визначеному частиною десятою статті 187 ЦПК України (арк.спр.70, 74). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області не забезпечила явку в судове засідання свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В заяві від 20 листопада 2025 року просили розгляд справи проводити без участі представника (арк.спр.57). Заслухана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неї. Вказала, що їй не потрібен батько, який їй не телефонує та не допомагає, оскільки в неї є вітчим, який є для неї усім. Вона погано пам`ятає зовнішній вигляд батька, він їй не дарує подарунків, з його родиною вона не знайома та не спілкується. Востаннє батька бачила приблизно у 2022 році, коли він приїхав і хотів її побачити. Вона покликала разом з собою матір, на що батько розсердився і кричав, тому вона повернулася до будинку. Також розповіла про образливу для неї ситуацію в магазині, коли батько, пригощаючи цукерками інших дітей, не пригостив її, а сказав, щоб їй купила мати. Зазначила, що має перешкоди у виїзді за межі України, оскільки батько не дає такого дозволу. Хоче, щоб її справжнім батьком став вітчим, та хоче мати по батькові « [PERSON] », як він. Вона просила маму про позбавлення батьківських прав відповідача щодо неї. Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2025 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк.спр.29). 29 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 12 листопада 2025 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів. Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті (арк.спр.64-65). 09 грудня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 29 грудня 2025 року відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, у зв`язку з чим суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи, про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в позові слід відмовити, зважаючи на таке. Суд установив, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 березня 2010 року Сьомаківською сільською радою Старосинявського району Хмельницької області, актовий запис №1 (арк.спр.11). 10 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17 травня 2022 року (арк.спр.10). Згідно з Декларацією №0001-Н2Т2-5А10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту [PERSON] , її законним представником є [PERSON] , відомості про інших осіб відсутні (арк.спр.16). Відповідно до характеристики Дашковецького ліцею Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, [PERSON] навчається в 10 класі, за час навчання зарекомендувала себе як здібна та комунікабельна учениця, є учасником шкільного самоврядування, неодноразово була учасником шкільних, районних та обласних олімпіад; мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини та забезпечує відвідування навчальних екскурсій, забезпечує високий рівень навчання учениці, натомість батько [PERSON] з сім`єю не проживає та не спілкується з дочкою, у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив та на батьківські збори не з`являвся (арк.спр.17). Згідно з постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області у справі №684/546/14-п від 09 липня 2014 року, [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 44 КУпАП (арк.спр.20-22), окрім того, щодо нього розглядалися інші справи про притягнення його до кримінальної та адміністративної відповідальності (арк.спр.20). За змістом відповіді на адвокатський запит від 29 вересня 2025 року №1811, [PERSON] , [INFO] не звертався до органу опіки і піклування Старосинявської селищної ради із заявою про визначення способу часті у вихованні дитини [PERSON] , та з будь - якими іншими заявами щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною чи щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дочкою з боку матері або інших родичів (арк.спр.41). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Старосинявської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 07 листопада 2025 року №07/2025 (арк.спр.60 (зворот) - 61), затвердженого рішенням виконавчого комітету Старосинявської селищної ради від 07 листопада 2025 року №07/2025 (арк.спр.60), з метою захисту прав та інтересів дитини наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] (сусідка позивача), в судовому засіданні надала показання про те, що дружніх стосунків з відповідачем не підтримувала, він був агресивний до оточуючих та вживав алкоголь, як він ставився до дитини - не знає. Проте один раз бачила, як він ображав позивача, попхнув її, після чого остання лежала в лікарні. Від [PERSON] їй відомо про те, що батько їй нічого не дає, дитина не хоче його бачити, колись він забрав куртку, яку купив для неї. Вона бачила, що відповідач приїжджав 1 або 2 рази, більше вона його не бачила. Свідок [PERSON] (хрещена мати [PERSON] ) пояснила, що має близькі відносини з дитиною., яка їй повідомляла, що хоче, аби її батька позбавили батьківських прав. Він нею не цікавиться, контактів з батьком дитина не має. [PERSON] приїжджав приблизно у 2018 році, хотів битися. Свідок [PERSON] (товариш родини) в судовому засіданні надав показання про те, що він востаннє бачив відповідача у 2014 році. Він буває на святкуванні дня народження [PERSON] , проте відповідача не було на таких святкуваннях, не бачив, щоб він вітав дитину. [PERSON] , з яким у нього добрі стосунки, повідомляла, що батько її не вітає. Також повідомив про те, що раніше, у час, коли відповідач ще проживав з сім`єю позивача, у зв`язку з виконанням службових обов`язків неодноразово бачив [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння та в сумнівних компаніях. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Частинами другою, третьою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказала, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення його від виконання обов`язків батька щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №462/4705/19, 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі №303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23). Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Із наданих позивачем доказів суд установив, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач у справі тривалий час мешкає окремо від дочки [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю та її іншим чоловіком, і не спілкується з нею. [PERSON] навчається, її вихованням займається мати, яка цікавиться її шкільним життям, бере участь в позакласних заходах, відвідує батьківські збори, забезпечує усім необхідним. Батько не бере належної участі у житті дитини, що свідчить про неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками. [PERSON] не має емоційного зв`язку із батьком, не бажає з ним спілкуватися, має образу за негативні вчинки батька. Однак вказані обставини, на переконання суду, не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, який є крайнім заходом впливу, необхідності застосування якого позивач не довела. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки, тобто, відсутні докази того, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконання своїх батьківських обов`язків, як відсутні і докази застосування до нього будь-яких заходів впливу (попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування). Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд зазначає таке. Висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер та повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц). У даному випадку, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, зокрема - про свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка умисно не здійснює своїх батьківських обов`язків і що його поведінку неможливо змінити в кращу сторону. У зв`язку з викладеним суд не бере такий висновок до уваги. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи встановлені судом обставини у справі, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивач не довела та суд не установив, зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, суд дійшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Таке рішення надасть можливість відповідачу змінити свою поведінку, а дитині - зберегти родинний зв`язок, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку. Окрім того, суд звертає увагу на те, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог статті 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останню, оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed