Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

10.07.2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Ястребової Є.Б. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , який в ході розгляду справи уточнила та просила стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, пов`язані з невиконанням рішення суду у справі №645/2902/20, а також просила стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 13 червня 2024 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 645/2902/20, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію середньої ринкової вартості станом на 12 березня 2024 року 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля «PEUGEOT 107» (2011 року випуску), сірого кольору, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 73 694,40 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи в сумі 7572 грн 80 коп. 20 червня 2024 року постановлена ухвала суду про виправлення описки у повному тексті рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, за якою слід вважати вірною датою документа - «13 червня 2024 року», замість «18 червня 2024 року». 27 червня 2024 року було ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та судові витрати відправки позивачем поштових відправлень сторонам по справі у розмірі 530 грн 40 коп. На примусовому виконанні в Немишлянському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі провадження: ВП № 76411978 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації середньої ринкової вартості станом на 12 березня 2024 року 1/2 частини спільного майна подружжя-автомобіля "PEUGEOT107" (2011 року випуску), сірого кольору, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 73694,40 грн; ВП № 76411955 (виконано) щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору 840,80 грн; ВП № 76411893 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи в сумі 7572,80 грн; ВП № 76411996 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 30000 грн. та судових витрат відправки позивачем поштових відправлень сторонам по справі у розмірі 530,40 грн. На сьогодні, зобов`язання по виплаті компенсації середньої ринкової вартості автомобіля, проведеної експертизи, судових витрат на надання професійної (правничої) допомоги, витрат поштових відправлень [PERSON] не виконано. Загальна сума заборгованості станом на 01 липня 2025 року - 111 797 грн 60 коп. Оскільки вказане рішення відповідачем не виконується, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду та просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних в сумі 7696 грн та інфляційні втрати 30190 грн. Ухвалою судді Немишлянського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 14.07.2025 позовну заяву залишено без руху. 24.07.2025 року представником [PERSON] адвокатом Ястребовою Є.Б. подано до суду уточнену позовну заяву, у якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні витрати у розмірі 30 032, 43 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання 7 432,02 грн. та судові витрати. В обґрунтування подання уточненої позовної заяви представник відповідача посилається на те, що 15 липня 2025 року на електронну адресу АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» надійшла відповідь № 68249 від державного виконавця Немишлянського відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко А.О., з якої вбачається: у ВП № 76411978 стягувачу перераховано 1388, 19 грн 19 коп., залишок боргу становить 72 306,21 грн.; у ВП № 76411996 стягувачу перераховано 3167,20 грн. 20 коп., залишок боргу становить 27 363, 20 грн.; у ВП № 76411893 стягувачу перераховано 2434,35 грн. 35 коп., залишок боргу становить 5 118, 45 грн.На сьогодні зобов`язання по виплаті компенсації середньої ринкової вартості автомобіля, проведеної експертизи, судових витрат на надання професійної (правничої) допомоги, витрат поштових відправлень [PERSON] не виконано. Загальна сума заборгованості станом на 01 липня 2025 року - 104 784 грн. 86 коп., на підставі цього, представник звернувся до суду. Ухвалою судді Немишлянського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 28.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. 26.08.2025 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, направлений 22.08.2025 відповідачем засобами поштового зв`язку, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову. Посилалась на те, що рішення суду у справі №645/4628/25 набрало законної сили 19.07.2024, тому розрахунки представника позивача заборгованості, починаючи з 01.07.2022 є безпідставними. Відповідач просить застосувати положення ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», яким громадяни звільняються від сплати відсотків в період військового стану. Крім того, відповідач просить врахувати поважність причин невиконання нею зобов`язань, що пов`язано із військовим станом, що погіршує її психічний стан, призвело до втрати роботи, відсутність джерел доходу перешкоджає виконанню зобов`язання. Крім того, відповідач не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, посилаючись на принцип розумності. 25.11.2025 р. до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, з урахуванням здійснених відповідачем платежів просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати 24806,42 грн. та 3% річних в сумі 7652,28 грн. та надає їх розрахунок за період з листопада 2022 року по жовтень 2025 року. 26.11.2025 р. до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про остаточний розрахунок сум судових витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 37000 грн та витрат на поштові відправлення в сумі 397,40 грн. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 10.12.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Ястребової Є.Б. про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі №645/4628/25. У судове засідання позивач, представник позивача - адвокат Ястрєбова Є.Б. не прибули, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у відзиві проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову повністю. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 13 червня 2024 року Фрунзенським районним судом м.Харкова ухвалено рішення № 645/2902/20, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію середньої ринкової вартості станом на 12 березня 2024 року 1/2 частини спільного майна подружжя - автомобіля «PEUGEOT 107» (2011 року випуску), сірого кольору, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 73 694,40 грн., також стягнуто з судовий збір в сумі 840 грн 80 коп., витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи в сумі 7572 грн 80 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 19.07.2024. 27 червня 2024 року Фрунзенським районним судом м.Харкова було ухвалено додаткове рішення по справі № 645/2902/20, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та судові витрати відправки позивачем поштових відправлень сторонам по справі у розмірі 530 грн 40 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 30.07.2024. У Немишлянському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі провадження: ВП №76411978 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації в сумі 73694,40 грн; ВП № 76411955 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору 840,80 грн; ВП № 76411893 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи в сумі 7572,80 грн; ВП № 76411996 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної (правничої) допомоги у розмірі 30000 грн. та судові витрати відправки позивачем поштових відправлень сторонам по справі у розмірі 530,40 грн. Відповідачем [PERSON] не заперечується існування зобов`язання перед [PERSON] по виплаті компенсації середньої ринкової вартості автомобіля, проведеної експертизи, судових витрат на надання професійної (правничої) допомоги, витрат на поштові відправлення. Згідно даних АСПВ виконавчі провадження з приводу виконання вказаних рішень Фрунзенського районного суду м.Харкова по справі № 645/2902/20, крім АСВП: 76411955 (судовий збір), - не завершено. З відповіді державного виконавця Немишлянського відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.11.2025 №107591 [PERSON] вбачається: - у ВП № 76411978 стягувачу перераховано 1933 грн 65 коп., залишок боргу становить 71760 грн. 75 коп.; - у ВП № 76411996 стягувачу перераховано 3712 грн. 66 коп., залишок боргу становить 26817 грн. 74 коп.; - у ВП № 76411893 стягувачу перераховано 3763 грн. 36 коп., залишок боргу становить 3809 грн. 44 коп. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Як передбачено ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на наведені вище норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних згідно ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Крім того, Верховним Судом в постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору). У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. З системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Щодо посилань відповідача на неможливість застосування положень ст. 625 ЦК України під час дії воєнного стану слід зазначити наступне. Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує діяти на теперішній час. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Доводи [PERSON] щодо можливості застосування за аналогією ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг» є хибними, оскільки вказаний закон спрямований на регулювання інших правовідносин, що виникають з інших підстав між іншими суб`єктами. З приводу посилань відповідача на неможливість виконання свого зобов`язання за поважних причин суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК). Суд приймає до уваги ті обставини, що зобов`язання [PERSON] не виконується у період дії воєнного стану, що є загальновідомим фактом. Також суд враховує відомості про погіршення стану здоров`я відповідача, згідно направлення на стаціонарне лікування. Однак, [PERSON] не було надано суду доказів, що свідчать про неможливість виконання рішення суду, що є обов`язком відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку відповідача, крім доказів на підтвердження її стану здоров`я, інших доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду надано не було. Одночасно позивачем (його представником) не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зобов`язання відповідача до 19.07.2024, тобто до набрання законної сили рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова по справі №645/2902/20, та розміру інфляційних втрат, 3% річних в межах вказаного періоду на момент розгляду справи щодо залишку заборгованості у виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] коштів по справі №645/2902/20. За таких обставин, судом розраховано ці суми наступним чином. Судом розраховано інфляційні втрати з 19.07.2024 до 31.10.2025 (в межах позовних вимог), на суму 102 387,93 грн. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) = 1.15261338 Таким чином інфляційні втрати становлять: 102 387,93 x 1.15261338 - 102 387,93 = 15 625,63 грн. 3% річних розраховано наступним чином: Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти 19.07.2024 - 31.12.2024166102 387,933,000%1 393,15 01.01.2025 - 31.10.2025304102 387,933,000%2 558,30 Разом470 3 951,45 Враховуючи суму залишку несплачених коштів у виконавчому провадженні з виконання рішення суду по цивільній справі №645/2902/20 в розмірі 102 387,93 грн, що набрало законної сили 19.07.2024, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 15 625,63 грн. та 3% річних в сумі 3951,45 грн. за період 19.07.2024 до 31.10.2025. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд розподіляє понесені сторонами судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні вимоги в частині відшкодування судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги №02 від 17.01.2025 про надання юридичних послуг, додаткову угоду №1 до вказаного договору, акт приймання-передавання наданої правничої допомоги від 26.11.2025. У заяві представника позивача про розрахунок суми судових витрат остання зазначає про фіксований розмір витрат на правничу допомогу, однак у додатковій угоді міститься домовленість сторін щодо щомісячних платежів з оплати правничої допомоги з січня 2025 року до листопада 2025 року, проте позов, який розглядається судом було подано до суду в липні 2025 року. Крім того, перелік виконаних робіт та наданих послуг адвокатом до суду не надано, тому з наданих доказів неможливо однозначно встановити, що витрати на правову допомогу в сумі 37000 грн. є дійсними, неминучими, пов`язаними саме із розглядом даної справи та їх розмір є обґрунтованим, враховуючи ціну позову. У зв`язку з наведеним, з урахуванням конкретних обставин справи та її складності, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, обсягу виконаної адвокатом роботи, часткового задоволення позовних вимог, ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат, суму позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Окрім того, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог на 60% (19577,08/32458,70), сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 581,08 грн. (968,96 грн*60%). Також, положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на відправлення відповідачу процесуальних документів у сумі 238 грн. 44 коп. (397,40 грн*60%= 238,44 грн.).

Outcome: partial