Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У серпні 2025 року представник позивача Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» звернувся до Подільського районного суду міста Києва зі зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 3% річних в розмірі 50416,60 грн, інфляційні втрати - 166225,38 грн за період прострочення виконання рішення суду з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 08 квітня 2008 року між АК ІБ "УкрСиббанк" та ТОВ науково-виробнича фірма "Свіч" укладено кредитний договір № 11325612000.. Між АК ІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] 08 квітня 2008 року укладено Договір поруки № 193251. Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2011 року ( справа № 22ц-2304-11) рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2011 року скасовано. Позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" солідарно з ТОВ науково-виробничою фірмою "Свіч" заборгованість за кредитним договором 610 306,78 грн. Посилаючись, що в результаті не виконання рішення суду впродовж тривалого проміжку часу у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 216641,97грн., з яких: 50416,60 грн. - заборгованість 3%, 166225,38 грн. - заборгованості за інфляційними витратами., яку позивач, просить стягнути з відповідача. Рух справи Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року справу надіслано для розгляду до Оболонського районного суду міста Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду на 20 листопада 2025 року. Від представника відповідача 04 листопада 2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити АТ «УкрСиббанк» в задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що [PERSON] не був обізнаний про наявність судового рішення, яким з нього солідарно з ТОВ НВ «Свіч» стягнуто заборгованість за кредитним договором. Протягом року з часу прийняття постанови апеляційним судом Кіровоградської області від 12 жовтня 2011 року позивач не пред`явив виконавчий лист до примусового виконання. Банком пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому вважають заборгованість [PERSON] задавненою, а отже нарахування 3% та інфляційних втрат вважають неправомірною. Посилаючись на висновки ВС у постановах від 22 січня 2025 року у справі №602/140/23 та у постанові від 23 листопада 2022 року справа №285/3536/20, вважає вимогу позивача задавненою, тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача заявила клопотання про дослідження в судовому засіданні оригіналів договорів кредиту та поруки. Від представника позивача 11 листопада 2025 року надійшла відповідь на відзив. Також 19 грудня 2025 року подано заперечення проти компенсації витрат відповідача на правничу допомогу. Від представника відповідача 13 листопада 2025 року надійшли заперечення у відповідь на відзив. А також 18 листопада 2025 року подана заява про компенсацію судових витрат на правничу допомогу. На виконання ухвали суду про витребування доказів, представник позивача надіслав на адресу суду 22 грудня 2025 року оригінали кредитного договору від 08 квітня 2008 року та оригінал договору поруки №193251 від 08 квітня 2008 року укладеного між АК ІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Представники сторін подали клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача в судове засідання 22 грудня 2025 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні 22 грудня 2025 року заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів зазначених у поданому відзиві та запереченнях. Суд вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між АК ІБ "УкрСиббанк" та ТОВ науково-виробнича фірма "Свіч" укладено кредитний договір № 11325612000. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 11325612000 від 08 квітня 2008 року, Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у національній валюті України в сумі 700000,00 грн в порядку і на умовах, визначених цих договором. 08 квітня 2008 року між АК ІБ "УкрСиббанк" та ТОВ науково-виробнича фірма "Свіч" укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 11325612000. Між АК ІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] 08 квітня 2008 року укладено Договір поруки № 193251. За умовами якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання зобов`язань ТОВ НВФ "СВІЧ" що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2010 року ( справа № 3/99), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 березня 2011 року, позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено. Стягнуто стягнути з ТОВ НВФ "Свіч" заборгованість по кредитному договору №11325612000 від 08 квітня 2008 року в розмірі 608814,18 грн. 18 коп. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда 29 червня 2011 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості відмовлено. Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2011 року ( справа № 22ц-2304-11) рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2011 року скасовано. Позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "УкрСиббанк" солідарно з ТОВ науково-виробничою фірмою "Свіч" заборгованість за кредитним договором 610 306,78 грн. З виписки з бухгалтерського обліку окремих операцій за кредитним договором та довідкою про погашення заборгованості за рішенням суду, встановлено часткове погашення боргу з 28 вересня 2010 року по 10 жовтня 2012 року на загальну суму 267432,63 грн, залишок становить 342874,15 грн (а.с.27-38). Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий позивачем за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року на залишок заборгованості, яка стягнута рішенням суду в розмірі 342874,15 грн, нараховано 3% річних в розмірі 50416,60 грн та інфляційних витрат у розмірі 166225,38 грн Між сторонами виник спір про стягнення з боржника, який прострочив виконання рішення суду, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові ВС від 22 січня 2025 року справа №602/140/23 та у постанові ВС від 23 листопада 2022 року справа №285/3536/20, на які в поданому відзиві посилалась сторона відповідача, встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України. Даний правовий висновок не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому що фактичні обставини в справі, яка розглядається різні. У цій справі, яка перебуває на розгляді основна вимога кредитора захищена судовим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2012 року у справі 22ц-2304-11, яке набрало законної сили, за яким з відповідача [PERSON] стягнуто солідарно з ТОВ НВФ «Свіч» 610306,78 грн та судові витрати 3340,00 грн., а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Оскільки кредитор отримав захист в судовому порядку, і підстав вважати, що у спірних правовідносинах існує натуральне зобов`язання, немає, тому суд не вважає заперечення відповідача про натуральність зобов`язання такими, що суперечать усталеній практиці ВС, яку суд в порядку положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), на яку посилався представник позивача в позовній заяві. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22 (провадження № 61-9430св23), в якій зазначено, що Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року у справі №2-717/2011, за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним». Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року справа № 514/1582/22 (провадження № 61-9633св24), яку суд застосовує до спірних правовідносин й приходить до переконання, що вимога заявленого позову не є задавненою, а зобов`язання не є натуральним. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні судом досліджені за клопотанням сторони відповідача оригінали кредитного договору №11325612000 від 08 квітня 2008 року та договору поруки №193251 від 08 квітня 2008 року. Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, який суд вважає вірним. Сторона відповідача не заперечувала проти наданого розрахунку та не спростувала розмір визначеної заборгованості на виконання рішення суду 342874,15 грн., який розрахований відповідно до довідки погашення заборгованості на виконання рішення суду та виписки з бухгалтерського обліку. Отже, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість 3% становитиме - 50416,60 грн.; заборгованості за інфляційними витратами - 166225,38 грн., що разом становить 216641,97грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року є доведеними, тому підлягають задоволенню в розмірі 216641,97грн. .Щодо розподілу судових витрат. Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з наявної в матеріалах справи платіжної інструкції №0024481655 від 28 члипня 2025 року позивачем при зверненні до суду з позовом сплачений судовий збір в розмірі 3249,63 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved