Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

18.11.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7709771 від 21.03.2024 у загальному розмірі 31 446,59 грн, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7824 грн, заборгованості за відсотками у сумі 19 622,59 грн, заборгованості за пенею, штрафами в сумі 4000 грн; а також понесені витрати судового збору у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 21.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7709771. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у кредитному договорі. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2. Кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. 21.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21112024, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.11.2024 до договору факторингу № 21112024 від 21.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31 446,59 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 7824 грн; заборгованість за відсотками у сумі 19 622,59 грн; заборгованість за пенею, штрафами у сумі 4000 грн. Представник позивача зазначає у позовній заяві, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення наявної заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача, а саме з 21.11.2024 позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. Отже [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 7709771 в розмірі 31 446,59 грн, з яких: заборгованість за основою сумою боргу у розмірі 7824 грн; заборгованість за відсотками у сумі 19 622,59 грн; заборгованість за пенею, штрафами у сумі 4000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, у позовній заяві вказав, що просить проводити розгляд справи без його участі та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, судові повістки направлялися відповідачу за останнім відомим місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Окрім того, відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК виклик відповідача у судове засідання здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 21.03.2024 шляхом накладення електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора № KY1651 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту становить 5000 грн; строк кредитування 350 днів; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна ставка становить 805,20 % річних (2,20 % в день; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою становлять 38 500 грн; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 59 995,62 % річних. 21.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (товариство) та [PERSON] (споживач) укладено договір № 7709771 про надання споживчого кредиту (далі договір), відповідно до умов якого на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. договору). Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. договору сума кредиту становить 5000 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Згідно з п. п. 1.5.-1.10.1. договору тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4. цього договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Денна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 2,20 % в день. Загальні витрати за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 38 500 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування кредитом становить 59 995,62 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом становить 43 500 грн. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включно використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Пунктом 5.1. договору встановлено, що сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів. Відповідно до п. 9.2. договору договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.4. договору, а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. У додатку № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» встановлено графік платежів, у якому відображено дати платежів за кредитним договором; суму кредиту 5000 грн; суму нарахованих процентів 38 500 грн; кількість платежів 14. Вказаний кредитний договір та додаток до нього підписано відповідачем електронним підписом шляхом накладення одноразового ідентифікатора С8529, що відображено у кредитному договорі. 22.03.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (товариство) та [PERSON] (споживач) укладено додаткову угоду до договору № 7709771 про надання споживчого кредиту від 21.03.2024 (далі додаткова угода), відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 3000 грн (п. 1 додаткової угоди), в зв`язку із чим п. 1.3. договору викладено у такій редакції: «сума кредиту (загальний розмір) становить 8000 грн» (п. 1.1. додаткової угоди). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який відповідач використав для підписання кредитного договору, який відповідач використав для підписання кредитного договору, паспорту споживчого кредиту та додаткової угоди. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з копією листа директора ТОВ «Пейтек» від 09.12.2024 № 20241209-1.1 між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 190122-1 від 19.01.2022 та договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 04072024-3 від 04.07.2024. Відповідно до вказаних договорів від ТОВ «Авентус Україна» 21.03.2024 о 18:11:08 год. на картковий рахунок № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 5000 грн; 22.03.2024 о 09:26:16 на картковий рахунок № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. З огляду на вказане суд доходить висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] дійсно було укладено кредитний договір, в якому узгоджено усі обов`язкові умови, а також підтверджено факт перерахування первісним кредитором грошових коштів в узгодженому розмірі на рахунок, вказаний відповідачем, відповідно до умов кредитного договору. Згідно із карткою обліку (розрахунку заборгованості) за договором № 7709771 від 21.03.2024, складеною директором ТОВ «Авентус Україна», у [PERSON] станом на 20.11.2024, з урахуванням внесених боржником платежів, наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 31 446,59 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 7824 грн, заборгованості за нарахованими процентами у сумі 19 622,59 грн, штрафу у сумі 4000 грн. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 21.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали між собою договір факторингу № 21112024 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові права грошової вимоги до третіх осіб боржників, включно суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші відомості зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору факторингу). Відповідно до п. п. 1.2., 1.6. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимога заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до п. 3.3. договору факторингу ціна продажу за договором становить 1 696 835,52 грн. Пунктом 10.2. договору факторингу встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами. Зобов`язання, що виникають з цього договору, припиняються їх належним (повним виконанням). Згідно з копією платіжної інструкції № 22096 від 26.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти у розмірі 1 696 835,52 грн, призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 21112024 від 21.11.2024р. без ПДВ. Як вбачається з витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 21112024 від 21.11.2024, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від ТОВ «Авентус Україна» перейшло право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 7709771. Розмір заборгованості [PERSON] за вказаним договором на момент відступлення права вимоги становить 31 446,59 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7824 грн, заборгованість по процентам у сумі 19 622,59 грн, заборгованість за пенею, штрафами у сумі 4000 грн. Відповідно до копії акту прийому-передачу реєстру боржників за договором факторингу № 21112024 від 21.11.2024, підписаного представниками ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», сторони підтвердили, що кредитор передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 4036, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно боржників щодо заборгованостей. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що представником позивача доведено перехід права грошової вимоги за кредитним договором № 7709771 від 21.03.2024від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи той факт, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 7709771 від 21.03.2024належним чином не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 7709771 від 21.03.2024, а саме: за тілом кредиту у розмірі 7824 грн, заборгованості за нарахованими процентами у сумі 19622,59 грн, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих штрафів у сумі 4000 грн суд зазначає таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23 зробив правовий висновок, відповідно до якого у період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. З огляду на вказане вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованих штрафів у сумі 4000 грн задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 3028 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (87,28%). Враховуючи викладене,

Outcome: partial