Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

12 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона, перебуваючи в добрих відносинах і на той час маючи таку суму грошей, погодилася позичити [PERSON] 15 000,00 гривень, за умови повернення зазначеної вище суми. 05 липня 2024 року [PERSON] отримав від неї на умовах розписки грошові кошти у сумі 15 000,00 грн. для вирішення власних потреб та обіцяв позичені кошти повернути при першій можливості. Факт укладення договору позики, а також отримання [PERSON] визначеної грошової суми підтверджується розпискою від [PERSON] , оригінал якої зберігається у позивача. Згідно умов даної розписки, яка написана власноручно відповідачем, [PERSON] бере в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000 гривень 00 коп., та зобов`язується повернути позичені кошти при першій можливості. З моменту написання розписки та до дати подачі позову не було здійснено жодного платежу за сумою позики, які за умовами розписки відповідач зобов`язувався повернути. Вона неодноразово зверталася до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає. Це змусило її звернутися за захистом порушеного права до суду, оскільки за станом здоров`я потребує платного лікування. Враховуючи те, що розмір боргу підтверджується виданою відповідачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, наявність оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Обставина добровільного та власноручного написання розписки відповідачем сторонами не оспорюється. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. 15 грудня 2025 року до суду надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. 15 грудня 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у судовому засіданні без застосування звукозапису. 08 січня 2026 року позивач [PERSON] подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутність та без звукозапису, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у поданій заяві від 08 січня 2026 року просить розгляд справи проводити у його відсутність та без звукозапису, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим, звернутися до суду щодо захисту своїх порушених Кодексом, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Так, із змісту заяви відповідача випливає, що він визнає обставини, вказані у позовній заяві і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання відповідачем, адже у матеріалах справи наявні надані позивачем докази, якими підтверджується укладення договору позики. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У даній цивільній справі відповідач позовні вимоги визнав повністю, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню інші 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved