Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

24 жовтня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ПрАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди,з авданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 13 листопада 2024 року у м. Києві по вул. Данькевича, 1/79 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Audi A5» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Audi A5» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ НАСК «Оранта». Також між власником вказаного автомобіля та ПрАТ НАСК «Оранта» було укладено договір комплексного страхування транспортного засобу, відповідальності власників наземного транспорту та страхування від нещасних випадків на транспорті. 17 грудня 2024 року ПрАТ НАСК «Оранта» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 737 470,33 грн, однак [PERSON] , не погоджується із розміром страхового відшкодування, оскільки він є заниженим. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, виконаного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку автомобіля «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] складає 903 219, 34 грн, таким чином, позивач просить суд стягнути із ПрАТ НАСК «Оранта» різницю між вартістю матеріального збитку та сумою виплаченого відшкодування, що складає 165 799, 01 грн (903 219, 34 грн - 737 470,33 грн). Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 048,00 грн та витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 жовтня 2025 року цивільну справу № 753/22676/25 передано судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем знаходження ПрАТ НАСК «Оранта» є: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д. Ухвалою суду від 3 листопада 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання 26 листопада 2025 року. У судовому засіданні 26 листопада 2025 року оголошено перерву до 15 грудня 2025 року, для можливості отримання судом та представником позивача надісланого представником відповідача відзиву на позовну заяву. 26 листопада 2025 року після судового засідання до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення щодо заявлених позовних вимог. 10 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення щодо доводів відповідача та прохання позовну заяву задовольнити повністю. У судовому засіданні 15 грудня 2025 року представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що предметом спору на цей час є стягнення коштів з відповідача на заміну датчика лазерного радара. Так, відповідно до листа СТО, до якого звернулась позивачка, фахівцями було зазначено проте, що пошкоджений датчик лазерного радару не підлягає ремонту, а його необхідно замінити на новий. У звіті про визначення вартості матеріального збитку суб`єктом оціночної діяльності було визначено вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу позивача саме з урахуванням заміни датчика лазерного радару, а тому враховуючи здійснену відповідачем виплату страхового відшкодування у розмірі 737470,33 грн, до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 165799,01 грн (903219,34 грн- 737470,33 грн). Також просила врахувати, що здійснюючи виплату у розмірі 737470,33 грн відповідачем було враховано франшизу 2500 грн, а також така виплата здійснювалась з урахуванням ПДВ, що підтверджується наданими розрахунками відповідача, а також змістом їх звіту про оцінку вартості збитків № 45265 від 27 січня 2025 року. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, заперечуючи проти заявлених вимог вказала, що страховиком не відшкодовується потерпілій стороні франшиза, а тому таку у розмірі 2500 грн необхідно вирахувати із заявлених позовних вимог. Також вказала, що згідно пункту 2.4.10. розділу 2 оферти, страхова виплата здійснюється із сумою податку на додану вартість при наявності оригіналів деталізованих актів виконаних робіт від платника ПДВ та документів (чеки, квитанції), що підтверджують сплату ПДВ. Якщо такі документи не будуть надані, страхова виплата здійснюється без урахування ПДВ. Зауважила, що позивачем не було надано актів виконаних робіт від платника ПДВ. Поряд з цим, ФОП [PERSON] , на рахунок якого сплачувалось страхове відшкодування, не є платником ПДВ, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, де зазначено, що він є платником єдиного внеску, а також підтверджується відсутністю інформації за індивідуальним податковим номером в реєстрі платників ПДВ. Вказала, що 26.11.2024 року на замовлення НАСК «ОРАНТА» було проведено огляд транспортного засобу та складено протоколу огляду транспортного засобу від 26.11.2024 року, який був підписаний позивачем. У пункті 19 вище зазначеного протоколу було зафіксовано пошкодження лазерного радару, а саме зрізи, проте не було зафіксовано, що дане пошкодження потребує заміни чи ремонту, а тому листом від 13 березня 2025 року страховик повідомив позивача, що може повернутись до розгляду страхової справи у випадку надання потерпілою діагностичного висновку, виконаному на спеціалізованому обладнані, щодо необхідності заміни лазерного радару, документів, що підтверджують дійсні витрати на придбання лазерного радару та надання транспортного засобу на огляд представнику страховика після проведення ремонту. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов та докази, долучені до нього, суд дійшов до наступного висновку. 13 листопада 2024 року у м. Києві по вул. Данькевича, 1/79 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Audi A5» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (страхувальник, власник [PERSON] ) та транспортного засобу «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . На момент ДТП транспортний засіб «Audi A5» д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПАТ НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 5 жовтня 2024 року № 223917071. Страхувальник - [PERSON] . Потерпілою у цьому ДТП була [PERSON] , що не заперечувалось та підтверджувалось відповідачем у справі, як в письмових заявах по суті спору, так і враховуючи здійснені виплати страхового відшкодування на її користь. Крім того, між [PERSON] та відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів за страховим продуктом «Абсолютний захист» від 5 жовтня 2024 року, що також не заперечувалось та не спростовувалось відповідачем у справі (а.с. 15-34). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Розрізняють добровільну та обов?язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього ЗУ «Про страхування». Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов?язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Юридична природа та розмежування в договорах добровільного та обов?язкового страхування є метод здійснення страхування який полягає в питанні залежності виникнення від волі сторін, не пов?язаної законом. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про страхування», добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Згідно Цивільного кодексу України договір є тим юридичним фактом (підставою), з яким закон пов?язує певні юридичні наслідки. Таким чином факт укладення договору страхування свідчить про виникнення добровільного страхового правовідношення. На відміну від обов?язкового страхування, при добровільному страхуванні здійснюється вибіркове охоплення страхового захисту, яке полягає у тому, що страховиком визначаються умови при яких настає цей страховий захист, та сторони виявили згоду на захист на таких умовах. Також при здійснені добровільного страхування важливу роль для врегулювання відносин між страховиком та страхувальником відіграють правила страхування, які визначають загальні умови та порядок здійснення добровільного страхування, вони розробляються страховиком самостійно для кожного виду страхування окремо. При укладені договору добровільного страхування сторони вправі визначати його умови. Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» - страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» - страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 26 листопада 2024 року на замовлення страхової компанії був здійснений огляд пошкодженого транспортного засобу та складений відповідний протокол огляду, який підписаний в тому числі позивачкою. 27 січня 2025 року ФОП [PERSON] на замовлення ПАТ НАСК «Оранта» був складений звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 45265, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 739970,33 грн, включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування. Страховою компанією були складені страхові акти № ОЦВ-ЗГ-24-33-22616/1, № ОЦВ-ЗГ-24-33-22616/2, № ОЦВ-ЗГ-25-33-1813/1, здійсненні розрахунки страхового відшкодування та сплачено на рахунок ФОП [PERSON] (СТО потерпілої сторони) кошти у загальному розмірі 737470,33 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 28 січня 2025 року № 5427, 17 грудня 2024 року № 69516, 28 січня 2025 року № 5426 (а.с. 36-44) Оскільки позивачка не погодилась із сумою виплаченого їй страхового відшкодування, вона звернулась до ФОП [PERSON] для проведення огляду транспортного засобу та виготовлення звіту визначення вартості матеріального збитку, оскільки після огляду пошкодженого транспортного засобу на СТО ФОП [PERSON] було встановлено, що пошкоджений у ДТП датчик лазерного радару не підлягає ремонту, а потрібна його заміна відповідно до технологій виробника для забезпечення належної роботи системи автономного керування, адаптивного круїз-контролю та безпеки автомобіля, що підтверджується відповідним листом, долученим до матеріалів справи (а.с. 45). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13 листопада 2024 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] становить 903219,34 грн, включаючи ПДВ -14211936 грн. Заперечуючи проти наданого звіту, представник відповідача вказав, що відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, який був складений на замовлення відповідача, не було встановлено необхідності саме заміни лазерного радару. Так листом від 13 березня 2025 року відповідач повідомив позивача про те, що може повернутись до розгляду страхової справи у випадку надання потерпілою діагностичного висновку, виконаному на спеціалізованому обладнані, щодо необхідності заміни лазерного радару, документів, що підтверджують дійсні витрати на придбання лазерного радару та надання транспортного засобу на огляд представнику страховика після проведення ремонту. На підтвердження факту необхідності заміни лазерного радару позивачем суду було надано відповідний звіт із ремонтною калькуляцією до нього. В той же час на спростування вказаного представником відповідача не було надано жодного належного та достатнього доказу, зокрема представником відповідача не заявлялось суду клопотання про проведення відповідної судової експертизи для підтвердження чи спростування необхідності саме заміни лазерного радару пошкодженого транспортного засобу. Отже, представником відповідача не були спростовані доводи позивача щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] . Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що від суми, визначено позивачем у позовній заяві необхідно відняти розмір франшизи 2500 грн, оскільки як вбачається із платіжних інструкцій, відповідно до яких були здійснені виплати страхового відшкодування та звіту, виготовленого на замовлення відповідача, страховою компанією було виплачено позивачу суму за мінусом франшизи (739970,33 грн вартість відновлювального ремонту за звітом відповідача - 737470,33 грн здійснені виплати відповідачем = 2500 грн - франшиза). В той же час суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, що сума страхового відшкодування, яка має бути виплачена позивачці, має бути зменшена на суму ПДВ, визначену за звітом позивача, враховуючи таке. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Крім того, пунктом 2.4.10 договору добровільного страхування, укладеного між [PERSON] та відповідачем визначено, що страхова виплата здійснюється з сумою податку на додану вартість при наявності оригіналів деталізованих актів виконаних робіт від платника ПДВ та документів (чеків, квитанцій), що підтверджують сплату ПДВ. Якщо такі документи не будуть надані, страхова виплата здійснюється без ПДВ. Сума ПДВ розраховується, виходячи із суми страхової виплати, визначеної страховиком. Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами (аналогічна правова позиція, викладене у постановах Верховного Суду № 206/5271/14-ц від 11.12.2019 року; № 295/6973/16-ц від 20.11.2019 року; № 212/2534/16-ц від 13.11.2019 року; № 161/2017/16-ц від 02.10.2019 року; № 200/6084/14-ц від 21.08.2019 року; № 296/10171/14-ц від 03.07.2019 року; № 398/1808/15-ц від 03.07.2019 року; № 619/2671/16-ц від 27.03.2019 року). Відповідно до наданих представником відповідача до відзиву доказів ФОП [PERSON] , на рахунок якого перераховувалось страхове відшкодування відповідачем, не є платником ПДВ, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, а також інформацією із сайту даних реєстру платників податків. Представником позивача така інформація не заперечувалась та не спростовувалась під час розгляду справи. Крім того, представником позивача ані суду, ані відповідачу не було надано оригіналів деталізованих актів виконаних робіт від платника ПДВ щодо здійснення фактичного ремонту транспортного засобу та документів (чеків, квитанцій), що підтверджують сплату ПДВ. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу вартості ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за вирахуванням суми ПДВ, а саме у розмірі 23629,65 грн (903219,34 грн вартість відновлювального ремонту за звітом позивача - 737470,33 грн страхового відшкодування, сплаченого відповідачем - 142119,36 грн ПДВ, за звітом позивача). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, з огляду на те, що відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» було здійснено часткову виплату коштів страхового відшкодування у розмірі 737470,33 грн, з огляду на вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] визначеного за звітом позивача та вираховуючи розмір ПДВ, визначений за звітом позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 23629,65 грн. Крім того, представником позивача заявлялась вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 01Б-1/1207 від 29 січня 2025 року, укладеному між АБ «Лідії Поліщук» та [PERSON] клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надати йому правову допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта, зокрема і в усіх судових установах, а також надати види правової допомоги у зв`язку із відшкодуванням шкоди, що була завдана транспортному засобу «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортних пригод, яка сталась 13 листопада 2024 року. Відповідно до положень додаткової угоди № 1 від 29 січня 2025 року до вищевказаного договору, сторони погодили, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені бюро з надання клієнту правової допомоги, яка полягатиме у підготовці до розгляду та участі у судовому розгляді справи у зв`язку із відшкодуванням шкоди, завданої транспортному засобу «Audi E-Tron» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортних пригод, яка сталась 13 листопада 2024 року буде складати 2000 грн. Згідно розрахунку № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги, клієнту були надані послуги в наступному обсязі: написання адвокатського запиту до страхової компанії від 31 січня 2025 року - кількість витраченого часу - 0,5 годин, вартість - 1000 грн; написання адвокатського запиту до страхової компанії від 17 лютого 2025 року - кількість витраченого часу - 0,5 годин, вартість - 1000 грн; написання вимоги на доплату до страхової компанії від 25 липня 2025 року - кількість витраченого часу - 1,5 годин, вартість - 3000 грн; підготовка та написання позовної заяви до суду, кількість витраченого часу - 4 години, вартість - 8000 грн. Загальна вартість виконаних робіт склала 13 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 1 жовтня 2025 року [PERSON] було перераховано на рахунок АБ «Лідії Поліщук» кошти у розмірі 13000 грн з призначенням платежу: «оплата згідно договору про надання правничої допомоги № 01Б-1/1207 від 29 січня 2025 року». Отже, представником позивача надано суду докази щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, кількість та вид додатків долучених до неї, інші, подані заяви по суті спору, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, з огляду на тривалість та зміст проведених судових засідань у справі, те, що позовні вимоги були задоволені частково, зважаючи на заперечення представника відповідача та подання клопотання про зменшення таких витрат, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер, а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000 грн. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Так, враховуючи ціну позову - 165799,01 грн, позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі - 1657,99 грн (1% від ціни позову), в той же час ним був сплачений судовий збір у розмірі 2048 грн, що є більше від визначеної суми. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На разі таке клопотання позивачем чи її представником суду не подавалось. Отже, розмір судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача визначається судом, виходячи із суми 1657,99 грн та, відповідно до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 236,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial