Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Короткий зміст заявлених вимог. 24 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про призначення додаткового строку на прийняття спадщини, в якій просить: встановити йому, [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , він [PERSON] є єдиним сином своєї матері, інших дітей вона не мала. Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 1,8820 Га, кадастровий номер 7124686000:03:002:0068, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, Паланська сільська рада. Про те, що вищевказана земельна ділянка належала його матері позивач не знав. Мати позивача, [PERSON] , померла у віці 87 років. В останні роки життя вона була важко хворою жінкою, яка за станом здоров?я потребувала постійного стороннього догляду та допомоги в побуті. Смерть його матері стала для нього надзвичайно тяжким моральним ударом, що спричинило глибокі переживання та душевні страждання. У цей період він повністю зосередився на організації поховання та вирішенні всіх необхідних ритуальних питань, не приділяючи уваги будь-яким іншим справам, у тому числі й спадковим. Про наявність спадкового майна позивач не знав та дізнався випадково, а саме 16 вересня 2025 року до позивача додому приїхали представники з дочірнього підприємства «Умань-Агро» та повідомили, що за життя його мама, [PERSON] , заключила з ними договір оренди землі № 2836 від 06.08.202 року). «Згідно п. 12.8. договору Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - Орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходять до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з Орендарем, відповідно до діючого законодавства України.» Того ж дня, 16.09.2025 року [PERSON] усно звернувся до приватного нотаріуса з метою заведення спадкової справи і отримав відповідь про відмову, так як він пропустив строк на прийняття спадщини, який сплив 07.09.2025 року. Цей строк позивачем було пропущено з поважних причин, які не залежали від його волі. Позивачу не було відомо про наявність спадкового майна після смерті спадкодавця, у зв?язку з чим я об?єктивно не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Лише після отримання відповідної інформації про спадкове майно та з?ясування його наявності у спадкодавця в нього виникли підстави для реалізації свого спадкового права. Крім того, зазначив, що він є приватним підприємцем і значну частину часу змушений перебувати у відрядженнях, що також ускладнювало можливість своєчасного здійснення усіх необхідних юридичних дій. Зокрема, у період з 20.08.2025 року по 15.09.2025 року позивач перебував у довготривалому службовому відрядженні поза місцем свого постійного проживання, що унеможливлювало своєчасне звернення до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. У зв?язку з цим, пропуск строку прийняття спадщини є обгрунтованим та пов?язаний із поважними обставинами, які не залежали від моєї волі. Враховуючи наведені обставини, вважає причини пропуску строку поважними і такими, що об?єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право на спадкування. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Цією ж ухвалою було витребувано докази. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, попередньо представник позивача [PERSON] подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд без участі позивача та його представника, позовні підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Паланської сільської ради - Щербак Н.Л. в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без участі, в якій зазначив, що заперечень щодо задоволення позовних вимог не маємо. Третя особа приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Черповицька І.Ю. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.04.1981 року. Мати позивача [PERSON] , померла [INFO] , у віці 87 років, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2025 року. Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії II-ЧР № 012824, [PERSON] є власником земельної ділянки площею площею 1,88 га, землю передано - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі № 2836 від 06.08.2024 вбачається, що ДП УМАНЬ-АГРО прийняло у [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,8820 га, кадастровий номер 7124686000:03:002:0068, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, Паланська сільська рада. За актом приймання-передачі земельної ділянки від 2024 року, згідно договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, Паланська сільська рада (кадастровий номер 7124686000:03:002:0068), площею 1,8820 га. Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав № 391422859 від 19.08.2024 вищезазначений договір зареєструвала державний реєстратор Ковальчук Л.В., Виконавчий комітет Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області, номер запису про інше речове право 56295805. Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Черповицької І.Ю. № 233/01-16 від 16.09.2025, яке було надано у відповідь на усне звернення позивача з приводу роз`яснення права на спадкування після померлої [PERSON] , останньому роз`яснено, у зв?язку з тим, що строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] пропущений, видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою. Крім того, на виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2025 року, Приватний нотаріус Уманського районного округу Черкаської області Черповицька І.Ю. повідомила, що нею після смерті померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини, позивач, зазначив, що йому не було відомо про наявність спадкового майна після смерті спадкодавця та не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса для здійснення усіх відповідних юридичних дій, оскільки у період з 20.08.2025 року по 15.09.2025 року перебував у довготривалому відрядженні, у зв?язку з чим він об?єктивно не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Лише після отримання відповідної інформації про спадкове майно та з?ясування його наявності у спадкодавця в нього виникли підстави для реалізації свого спадкового права. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Зі змісту статей 1220, 1221 ЦК України убачається, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦПК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частина п`ята статті 1269 ЦК України). У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). У частині третій статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми Закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. За положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі»; пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аналогічна позиція викладена у постанові від 14.11.2024 року Волинського апеляційного суду у справі № 168/444/24 (22-ц/802/1069/24). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Беручи до уваги наведене вище, враховуючи те, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач, який є спадкоємцем першої черги, втратить право на спадкування майна, яке залишилось після смерті його матері, вказані обставини будуть для нього занадто надмірним тягарем. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку терміном два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved