Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

05.09.2025 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача, заборгованість в розмірі 26096,31 грн. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі №2-06-775 стягнуто на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №583-Ф у розмірі 41299,32 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 415,34 грн, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. В подальшому відбулась зміна номеру кредитного договору в системі обліку ПАТ «УкрСиббанк» з №583-Ф на №10605618000. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором. 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» був укладений договір №1369/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.01.2020 замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення у цивільній справі №2-06-775 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. Станом на дату подачі позову, судове рішення відповідачем повністю не виконано. Отже враховуючи наведене вище, позивач просить суд про стягнення з [PERSON] заьоргованість нараховану за період з 02.04.2017 року по 23.03.2022 року відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у загальному розмірі 26096,31 грн. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської областівід 24.09.2025 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді від 20.10.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 20.10.2025 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялись копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 18.11.2025 року з відміткою «адресат відсутній». Відповідач, який повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням частини десятої статті 187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.01.2004 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №583-Ф, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитні кошти (кредит) в сумі 20000,00 доларів США та сплатити плату за кредит у розмірі 16% річних, строком користування з 05.01.2004 року по 03.01.2019 (п.1.2.1 Кредитного договору). Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2007 у справі №2-06-775 стягнуто на користь АК ІБ «УкрСиббанк» солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором у розмірі 41299,32 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 415,34 грн, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. В подальшому відбулась зміна номеру кредитного договору в системі обліку ПАТ «УкрСиббанк» з №583-Ф на №10605618000. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого на підставі Додатку 1 до договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором. 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «ЄФКР» за результатами відкритих торгів (аукціону) укладено Договір про відступлення прав вимоги №1369/К, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «ФУ «ЄФКР» прав вимоги за Кредитним договором. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.01.2020 замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання рішення у цивільній справі №2-06-775 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. Виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі №2-06-775 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором перебуває на примусовому виконанні у ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса), виконавче провадження №8385039. Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 26096,31 за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Згідно з ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Предметом позову у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2007 року у справі №2-06-775 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №583-Ф (№10605618000) від 05.01.2004 у розмірі 41299,32 гривень, витрат по сплаті судового збору у розмірі 415,34 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн не виконане. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання відповідачем грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок ВП ВС у постанові від 08.11.2019, справа № 127/15672/і 6-ц). З 12.03.2020 на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30.06.2023 (п. 1 Постанови Кабінету Міністрів від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Такі висновки підтверджені також в постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №206/2984/23. Водночас, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, враховуючи наведене, позивач має право на компенсацію знецінення несвоєчасно повернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за період в межах строку позовної давності, тобто з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, загальна сума нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2007 у справі №2-06-775 становить 26096,31 грн, з яких: 20027,01 грн - інфляційні втрати, 6069,30 грн - 3% річних. Відповідач не надав доказів на спростування правильності розрахунків. Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що Кредитний договір був укладений між Банком та відповідачем [PERSON] , а солідарний боржник [PERSON] виступала поручителем виконання позичальником взятих на себе грошових зобов`язань за Кредитним договором, враховуючи приписи ст. 543 ЦК України та зважаючи, що відповідач не надав суду доказів сплати інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним відповідачем за цим позовом. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позову до суду, що підтверджується платіжною інструкцією №3313 від 02.09.2025 року у сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved