Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив: - стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 200 804 грн; - стягнути з відповідача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 000 грн; - стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 008,04 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.05.2025 о 12:40 у м. Вишневе на перехресті вул. Київська та вул. Боголюбова сталася ДТП за участю транспортного засобу ГАЗ 3302 д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Mazda 6 д.н.з. [NUMBER] , яким керував син позивача. Позивач вказав, що відповідач не вибрав безпечної швидкості та не дотримався безпечної дистанції, що спричинило зіткнення й пошкодження автомобіля позивача. Позивач зазначив, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП. Позивач зауважив, що страховиком за договором обов`язкового страхування виплачено 158 350 грн, однак це не покрило фактичних збитків. За результатами автотоварознавчої оцінки загальна сума збитків становить 467 816,44 грн, ринкова вартість пошкодженого ТЗ на дату оцінки - 108 661,87 грн, а вартість відновлювального ремонту - 684 715,02 грн. За твердженням позивача, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 200 804,57 грн, яку відповідач відмовився сплатити добровільно. Позивач наголосив, що також поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 000 грн. Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, у якій просила застосувати заходи забезпечення позову та накласти арешт на майно відповідача, а саме: - автомобіль ГАЗ 3302 (державний номер [NUMBER] ), VIN [NUMBER] ; - нерухомість за адресою: [ADDRESS] , що складається з кімнат № [NUMBER] і № [NUMBER] , загальна частина 33/100 квартири, площа 44,3 кв.м. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на автомобіль ГАЗ 3302 (державний номер [NUMBER] ), VIN [NUMBER] , належний [PERSON] , шляхом заборони розпорядження (відчуження). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] . Відповідно до довіреності від 01 квітня 2025 року [PERSON] уповноважив розпоряджатися автомобілем, серед інших, [PERSON] , який згідно з довіреністю від 09.04.2025 уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем. [PERSON] 19.05.2025 о 12:40 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] , біля перехрестя вул. Київська та вул. Боголюбова в м. Вишневому Бучанського району Київської області не вибрав безпечної швидкості руху, щоб безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2025 року відповідача [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. З полісу № АТ/5358832 від 5358832 вбачається, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок експлуатації автомобіля ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] , на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Страховиком АТ «СГ «ТАС» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 158 350 грн, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк». Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 81/41.07.25 від 14.07.2025, завданого власнику автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , складеним ФОП « [PERSON] »: - вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , становить 467 816,44 грн; - вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , становить 684 715,02 грн; - ринкова вартість КТЗ «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , після пошкодження становить 108 661,87 грн. Позивач зверталася до відповідача з досудовою вимогою про добровільне відшкодування 200 804,57 грн, однак відповіді не отримала. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4-5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Нормами Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 11 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 28 Закону транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. Таким чином, у силу норм Закону та виходячи із звіту № 81/71.07.25 від 14.07.2025, транспортний засіб «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , є знищеним, а, отже, матеріальний збиток у даному випадку визначається за ч. 2 ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто наступним чином: 467 816,44 грн (вартість матеріального збитку) - 108 661,87 грн (ринкова вартість КТЗ «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , після пошкодження) = 359 154,57 грн. Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Зазначене правило відповідає змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (за полісом обов`язкового страхування) у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика (за полісом обов`язкового страхування) не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). За таких обставин, виходячи з того, що міра відповідальності відповідача, за шкоду, завдану майну, складає 359 154,57 грн - 158 350 грн = 200 804,57 грн. Позивач не є власницею пошкодженого транспортного, а володіє ним на підставі довіреності. Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України). За ч. 2 ст. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно п. 2.2. ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року за № 335/2566/18 зазначено: «Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Отже, позивач, яка правомірно користується транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі № 299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, така практика є сталою. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).» Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено квитанцією АТ «Таскомбанк» ID: 9362-7718-2715-9499 від 04.09.2025, згідно з якою позивач сплатила судовий збір у розмірі 2 008,14 грн. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 000 грн підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 81/41.07.25. Враховуючи викладене,

Outcome: approved