Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4669158 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, які передбачені договором, який був підписаний в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позивач надає відповідачу кредит в розмірі 14000 грн. 00 коп., строком на 360 днів, з 21 травня 2024 року по 16 травня 2025 року, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з відповідачем погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1,5% в день, проте оскільки відповідачем не виконано зазначені у договорі умови і до неї застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5% в день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання виконав шляхом перерахування 14000 грн. 00 коп. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , яку було зазначено відповідачем під час укладення договору. 02 червня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025 у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги до позивача. Відповідно до договору факторингу 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 69087 грн. 66 коп., з яких 13999 грн. 95 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48087 грн. 71 коп. сума заборгованості за процентами, 7000 грн. 00 коп. сума заборгованості по нарахованим штрафам/неустойкам. Всупереч умов договору, відповідач не виконав свої зобов`язання та після переходу права вимоги до позивача, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Оскільки відповідач зобов`язання за договором від 21 травня 2024 року не виконав, в неї виникла заборгованість в розмірі 62087 грн. 66 коп., яка складається з 13999 грн. 95 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 48087 грн. 71 коп. простроченої заборгованості за процентами, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позовної заяви просив проводити розгляд справи у його відсутність (а. с. 14, 140 зворот). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив (а. с. 140, 141, 142). Суд постановив проводити заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі надані позивачем на підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 21 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір № 4669158 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 14000 грн. 00 коп., строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,50% за кожен день користування кредитом, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, які передбачені договором (а. с. 49-58). Згідно повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 1-1006 від 10 червня 2025 року, 21 травня 2024 року було перераховано 14000 грн. 00 коп. на карту № [NUMBER] (а. с. 17). 02 червня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, за яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило позивачу право вимоги за договором (а. с. 84-89). Відповідно до реєстру боржників, переданих фактору клієнтом за договором вбачається, що за договором розмір заборгованості складає 69087 грн. 66 коп., з яких 13999 грн. 95 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48087 грн. 71 коп. сума заборгованості за процентами, 7000 грн. 00 коп. сума заборгованості по нарахованим штрафам/неустойкам, і право вимоги сплати заборгованості перейшло до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (а. с. 34, 35). Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за спірним договором № 4669158 від 21 травня 2024 року, станом на 02 червня 2025 року складає 69087 грн. 66 коп., з яких 13999 грн. 95 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48087 грн. 71 коп. сума заборгованості за процентами, 7000 грн. 00 коп. сума заборгованості по нарахованим штрафам/неустойкам (а. с. 18-23). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за договором № 4669158 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2024 року, заборгованості у загальній сумі 62087 грн. 66 коп., є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають задоволенню в межах заявлених вимог в повному обсязі. Позивач також в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України заявив вимогу про зазначення в рішенні про нарахування 3 % річних та інфляційних витрат в порядку ст. 625 ЦК України на заборгованість стягнутої судом починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення суду. Суд ознайомившись із вимогами позивача приходить до таких висновків. Частиною 10 ст. 265 ЦПК України передбачено що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України - остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. В постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №910/14524/22 від 05 червня 2024 року зазначено, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Оскільки позивачем в позові не було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат в порядку ст. 625 ЦК України від заборгованості станом на день ухвалення рішення суду і вказані витрати він просить стягнути лише за період виконання рішення суду, в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України, тому вказані вимоги з врахуванням позиції Великої Палати Верховного суду задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а. с. 44, 122). Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує таке. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з позову, позивач вказує, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат позивач надав суду договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, заяву № 4669158 на виконання доручення від 01 липня 2025 року до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4761889 від 14 жовтня 2025 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 4669158 від 30 жовтня 2025 року згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, рахунок на оплату № 4669158 від 31 жовтня 2025 року (а. с. 36, 37, 39, 40, 70-78). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є малозначною і незначної складності, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. На підставі викладеного, Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561, 1077, 1082 ЦК України;

Outcome: partial