Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 06.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №06.06.2025-100000810, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн. строком на 140 днів та зобов`язався повернути його, а також сплатити проценти за його користування, комісію у термін, встановлений договором. ТОВ «Споживчий центр» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Однак, відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 11510,90 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн., заборгованість за процентами 5040 грн., комісія - 470,90 грн., неустойка - 2000 грн. Тому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.06.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №06.05.2025-100000810 за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4000 грн. на строк 140 днів до 23.10.2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1% за один день користування кредитом, зі сплатою комісії за користування кредитом в розмірі 20% від суми кредиту - 800 грн. Згідно п.2.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За змістом п.2.2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: 2.2.1 дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, 2.2.2 заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, 2.2.3 відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49хх-хххх-0671 (п.4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта)). Відповідно до пункту 10.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця; цей договір діє протягом одного року. Із заявки до кредитного договору №06.06.2025-100000810 від 06.06.2025 року вбачається, що [PERSON] ознайомився та прийняв умови кредитного договору, однозначно та безумовно прийняв (акцептував) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є вказана заявка, підтвердив, що йому надані та отримав інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту, отримав примірник цього договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Відповідач користувався наданими кредитними коштами, однак повернення коштів в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з поданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №06.06.2025-100000810 від 06.06.2025, заборгованість [PERSON] за вказаним договором складає: 4000 грн. - основний борг, 5040 грн. - проценти, 2000 грн. - неустойка, комісія - 470,90 грн., разом 11510,90 грн. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до абзацу 2 частини 2статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем у справі було надано пропозицію про відкриття кредитного договору (оферта), заявка №06.06.2025-100000810 від 06.06.2025, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.06.2025-100000810 від 06.06.2025, підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е291. Нормою п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми тіла кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором та комісією підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача 4000 грн. неустойки суд прийшов до наступного висновку. Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 2000 грн. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог - позов було задоволено у процентному відношенні, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2001,51 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial