Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши в позові про те, що 06.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 582256381. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу була укладена додаткова угода щодо продовження терміну дії договору факторингу. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 24053,75 грн, з яких: 20200,18 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3853,57 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022 року позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 582256381 у розмірі 24053,75 грн та судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 18.12.2025 року відповідача було повідомлено про відкладення судового засідання через оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада України». В судове засідання позивач та його представник не з`явився, в заяві просили проводити розгляд справи за їх відсутності, підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, згідно зворотнього поштового повідомлення від 16.12.2025 року вся поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній», в подальшому повідомлявся шляхом розміщення 29.09.2025 року, 22.10.2025 року на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за веб - адресою: https://court.gov.ua/sud1114/ оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження, чи місце роботи якого не відоме. Відзив від відповідача не надходив. Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом з`ясовано, що предметом спору в цьому провадженні є кредитні правовідносини. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що 06.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір № 582256381 строком на 126 днів, за яким Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 30000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (звор. ст. а.с. 7-а.с.9). Паспорт споживчого кредиту та графік платежів є додатками до договору № 582256381 від 06.11.2019 року (а.с. 6-7, 9). Відповідно до квитанції від 06.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти [PERSON] згідно договору № 582256381 від 06.11.2019 року на карту № [NUMBER] у сумі 30000,00 грн (а.с. 10). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» борг [PERSON] складає 30000,00 грн за тілом кредиту та 24201,96 грн за процентами (а.с. 11-12). Згідно додаткової угоди від 31.12.2020 року № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», передбачено що строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2021 року (а.с. 14-19). Згідно наданого ТОВ «Таліон плюс» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 582256381 від 06.11.2019 року відповідачу було нараховано 20200,18 грн, а 21.10.2022 року в графі сплачено за тілом 20200,18 грн та в графі сплачено за процентами 3853,57 грн (а.с. 13). 20.10.2022 року ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 19-20). Згідно реєстру прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за договором № 582256381 від 06.11.2019 року до [PERSON] та сума заборгованості складається з 24053,75 грн (а.с. 22). При розгляді даної заяви судом застосовані норми права. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або за Законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. ст. 1, 10, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Мотиви суду. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеними та встановленими обставини, про які сторона стверджує. Такі обставини підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно наданого ТОВ «Таліон плюс» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 582256381 від 06.11.2019 року відповідачу було нараховано 20200,18 грн, а 21.10.2022 року в графі сплачено за тілом 20200,18 грн та в графі сплачено за процентами 3853,57 грн (а.с. 13). А тому позивач не врахував здійснені платежі у своєму розрахунку боргу, що є грубим порушенням принципу добросовісності (ст. 3 ЦК України). Також суд зауважує, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача не можуть бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки ці розрахунки не є первинними документом, вони не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням. Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Однак, позивачем не надано виписок з рахунків позивача та первісного кредитора, які б містили всі необхідні реквізити та відомості за ними. Таким чином, сума, заявлена стороною позивача до стягнення з відповідача, як заборгованість за кредитним договором № 582256381 від 06.11.2019 року, не знайшла свого підтвердження за наявними матеріалами справи. Крім цього, дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку про те, що стороною позивача не підтверджено належним чином і право вимоги до відповідача за указаним вище кредитним договором. У позовній заяві зазначено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених цим Договором. Проте зазначеного договору матеріали справи не містять При цьому, копія Витягу з Реєстру боржників, якою б підтвердився факту переходу права грошової вимоги до ТОВ «Таліон плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 582256381 від 06.11.2019 року, матеріали справи не містять. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх недостатніми, оскільки вони не підтверджують заборгованість відповідача. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1ст. 141 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed