Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС») та [PERSON] укладено Договір позики № 3107208437-149188 в електронній формі, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 2 000,00 грн. ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021 у сумі 8 770,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 140,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом з дати відступлення права вимоги у сумі 6630,00 грн. 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 07/03/23, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021. 16.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (далі - ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС») та [PERSON] укладено Кредитний договір № 8176639 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 3 000,00 грн. ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021 у сумі 4985,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1930,95 грн.; інфляційних збитків - 48,00 грн. та нарахованих 3% річних - 6,65 грн. 29.11.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021. 01.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 104052602 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000,00 грн. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021 у сумі 103 500,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 20 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 81 500,00 грн.; заборгованості за комісіями - 2000,00 грн. 10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 10-02/2022-50 відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021. 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість: 1) за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 8 770,00 грн.; 2) за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021, укладеним між «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 4 985,60 грн.; 3) Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , в розмірі 103 500,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 03.11.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судом встановлено, що 17.11.2021 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір позики № 3107208437-149188 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 2 000,00 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника, строком до 01.12.2021. Пунктом 9.13 Договору передбачено, що за користування грошовими коштами у строк, передбачений п.п.2.3 Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 180% річних (або 0,50% за 1 (один) день користування грошовими коштами). Договір позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором E87RU92G, який було направлено [PERSON] на номер його мобільного телефону. Перед підписанням кредитного договору [PERSON] ознайомився з паспортом позики, в якому зазначені усі істотні умови кредитування. Згідно даних інформаційної довідки № 2873_240905164956 від 05.09.2024, наданої ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», 17.11.2021 о 19:43:35 було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 2 000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 07/03/23, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, що підтверджується копією вказаного договору; копією Акту приймання-передавання Реєстру Боржників; Реєстром Боржників. 16.11.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 8176639 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 3 000,00 грн. (п. 1.3) шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] (п.2.2), строком на 28 днів, тобто до 14.12.2021 (п. 1.7). Відповідно до п. 1.7.1. Договору позичальник сплачує проценти за кожен день користування кредитом у такому розмірі: з 1-го по 15-й день користування кредитом - 0,0010%; з 16-го по 28-й користування кредитом - 4,9500%. З довідки від 23.10.2024, наданої ТОВ «ФК «Елаєнс», вбачається, що 16.11.2021 було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 3 000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . 29.11.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021. 01.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 104052602 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 01.12.2021. Відповідно до п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту складає 2000,00 грн. Проценти за користування кредитом: 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За змістом пунктів 6.1, 7.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладання ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 кредитного договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 кредитного договору). Довідкою б/н, виданою ТОВ «Мілоан», підтверджується ідентифікація [PERSON] . Як вбачається з платіжного доручення № 34576170, 01.11.2021 грошові кошти у сумі 20 000,00 грн., відповідно до умов Договору про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, були перераховані на банківську картку № [NUMBER] . 10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 10-02/2022-50 відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021. 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, відповідно до якої «укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Таким чином, підписання відповідачем договору, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу та договору відступлення прав вимоги. Вказані договори у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. З розрахунків заборгованості наданих позивачем вбачається, що заборгованість [PERSON] становить: -за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 8 770,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 140,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом з дати відступлення права вимоги у сумі 6630,00 грн. - за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021, укладеним між «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 4 985,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1930,95 грн.; інфляційних збиткиів - 48,00 грн. та нарахованих 3% річних - 6,65 грн.; - Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , в розмірі 103 500,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 20 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 81 500,00 грн.; заборгованості за комісіями - 2000,00 грн. Умовами Договору позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , між сторонами погоджено строк користування кредитом до 01.12.2021. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». З наданих розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021 здійснювалось після визначеного договором строку кредитування. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, у п. 9.6 Договору зазначено, що сторони домовились, що після закінчення строку дії договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1 404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування та процентів за порушення грошового зобов`язання, нарахованих відповідно до п. 9.6 Договору, підлягають задоволенню. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 8 770,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у сумі 140,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом з дати відступлення права вимоги у сумі 6630,00 грн., нарахованими відповідно до п. 9.6 Договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021, суд зазначає наступне. Умовами Кредитного договору № 8176639 від 16.11.2021, укладеним між «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] , між сторонами погоджено строк користування кредитом до 14.12.2021. При цьому, інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, а тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021, укладеним між «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 4 985,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1930,95 грн.; інфляційних збитків - 48,00 грн. та нарахованих 3% річних - 6,65 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, умовами Договору про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021 між сторонами погоджено строк користування кредитом до 01.12.2021. Водночас, відповідно до п. 2.3.1 Договору продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах відбувається наступним чином: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1. Договору). Відповідно до п. 2.3.1.2 Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. З наданого розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом у сумі 60 000,00 грн. нараховані за період з 01.12.2021 по 30.01.2022, відповідно до п. 1.6 та п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, погоджений сторонами. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови Договору про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором також є обґрунтованими. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача наступну заборгованість: за Договором позики № 3107208437-149188 від 17.11.2021, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 8 770,00 грн., за Кредитним договором № 8176639 від 16.11.2021, укладеним між «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] , в розмірі 4 985,60 грн., Договором про споживчий кредит № 104052602 від 01.11.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , в розмірі 103 500,00 грн. За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 01-07/202 від 01.07.2024; заявку на надання юридичної допомоги № 336 від 01.08.2025; Витяг з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved