Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання за нею права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 0723385900:002:0060 га та на земельну ділянку площею 0,5524 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0723385900:01:002:0084 в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . У підготовче засідання сторони не з`явились. Позивач у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Від відповідача Рівненської сільської ради надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника ради. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження матеріалів справи приводить суд до висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають положенням ст.ст.1217, 1218, 1223, 1233, 1235, 1269, 1269, 1297 ЦК України. Підставність заявлених позовних вимог доводиться доданими до позову письмовими доказами та витребуваними судом копіями спадкових справ № 22/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] та №347 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати позивачки [PERSON] померла [INFO] . Рішенням Столино-Смолярської сільської ради земельні ділянки площею 0,2500 га та 0.6000 га передані [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , що підтверджується витягом з архівної копії рішення. До складу спадщини після смерті матері позивачки [PERSON] поміж іншого увійшли вищевказані земельні ділянки, які остання успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , що підтверджується довідкою Рівненської сільської ради №214 від 18.02.2025 та копією спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] №347. [PERSON] за життя - 14.05.2003 року, склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Позивач спадщину прийняла після смерті матері [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 22/2025, якою також стверджено відсутність інших спадкоємців, окрім позивача, які б у встановленому порядку та строки згідно положень ст.ст.1269, 1270 ЦК України прийняли спадщину після смерті [PERSON] та мали обов`язкову частку у спадщині. На указані земельні ділянки позивач виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якої земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) присовєно кадастровий номер 0723385900:002:0060 га, а земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0723385900:01:002:0084. Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Каганюка О.Ю. від 11 червня 2025 року №142/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на указане нерухоме майно через відсутність на нього правовстановлюючих документів. Відмова нотаріуса узгоджується з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» та п.4.14, п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до положення ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на землю на ім`я спадкоємця, але не права власності на земельну ділянку. Таким чином, враховуючи вище вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved