Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У вересні 2025 року до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, подана його представником до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, у якому просили стягнути на користь Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Харківській області ( код ЄДРПОУ 38631105) з [PERSON] грошові кошти у сумі 147 689, 95 грн. матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що [PERSON] проходив службу на посаді головного фахівця відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС Україні у Харківській області на підставі контракту, до посадових обов`язків якого входить: п. 2.1 (проводить роботу по забезпеченню підрозділів Головного управління комунальними послугами); п. 2.2 (організовує та проводить роботу із забезпечення підрозділів усіма видами комунальних послуг); п. 2.4 (своєчасно готує розрахунки для проведення процедур закупівель комунальних послуг та енергоносіїв); п.2.5 (проводить особисто роботу з водо- та газопостачальними організаціями щодо забезпечення підрозділів даними видами послуг); п. 2.6 (своєчасно розробляє ліміти споживання комунальних послуг для підрозділів. Контролює дотримання величин комунальних послуг у підрозділах); п. 2.9 (організовує роботу зі збереження та економії енергоносіїв); п.2.17 (звітує перед безпосереднім керівником про виконання поставлених завдань та планів роботи. Забезпечує своєчасне надання керівництву даних за напрямками діяльності та іншими довідковими даними для прийняття рішень). Позивач вказує, що для забезпечення структурних підрозділів опаленням протягом І кварталу 2023 року Головним управлінням ДСНС України у Харківській області з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» був укладений договір від 16.11.2022 № 19-2246/22 БО-Т про постачання природного газу. Згідно з умовами договору, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» із січня по березень 2023 року повинно було поставити Головному управлінню 240 тис. м куб. природного газу на суму 3 972 933,60 грн. Протягом січня-березня 2023 року підрозділи Головного управління спожили природного газу на суму 4 929 369,19 грн., а оплачено було 3 972 933,60 грн. Крім цього, Головним управлінням був здійснений перерозподіл платежу до договору у сумі 119 513,32 грн. Таким чином утворилась заборгованість за договором з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про постачання природного газу від 16.11.2022 № 19 2246/22-БО-Т у сумі 836 922,27 грн. Покриття даної заборгованості шляхом оплати за договором було неможливе в зв`язку з тим, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, та вільного залишку за договором. Позивач вказує, що зазначені обставини були відомі головному фахівцю відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС України у Харківській області Малихіну Олександру Ігоровичу, але він не проінформував безпосереднє керівництво та не вжив заходів щодо своєчасного покриття заборгованості або зменшення обсягів споживання підрозділами ДСНС у Харківській області з метою недопущення утворення заборгованості перед постачальником та перевищення норм передбачених договором. Для з`ясування обставин виникнення заборгованості за постачання природного газу у сумі 1 290 802,78 грн. наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області від 25.11.2024 № 1487 «Про призначення службового розслідування» була призначена службова перевірка, за результатами якої була встановлена вина відповідача та наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області №68 від 07.02.2025 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Наказ та результати перевірки оскаржені не були. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 24.01.2025 ( справа 922/3492/24) було стягнуто з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг у сумі 836922,27 грн, пеню у сумі 178711,22 грн, 3 % річних у сумі 45184,79 грн, інфляційні втрати у сумі 51273,29 грн, витрати по оплаті судового збору за подання позову у сум 15489,63 грн. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено. Постановою східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 року зазначене рішення було частково скасоване та стягнуто з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг у сумі 836 922, 27грн, пеню у сумі 35 742, 24грн, три проценти річних у сумі 45 184, 79грн, інфляційні втрати у сумі 51 273, 29грн, витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 15 489, 63грн. Зазначена сума за рішенням суду була сплачена Головним управлінням у повному обсязі на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 03.04.2025 про примусове виконання рішення та постанови, що підтверджується платіжною інструкцією № 8651 від 07.05.2025. Позивач вказує, що внаслідок винних дій відповідача Головному управлінню ДСНС у Харківській області була заподіяна шкода у розмірі 147 689, 95 грн., що складається з пені у сумі 35 742, 24грн, три проценти річних у сумі 45 184, 79 грн, інфляційні втрати у сумі 51 273, 29 грн, витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 15 489, 63грн, яку він посилаючись на норми ст.ст. 130, 135, 136 КЗпП України просить стягнути з відповідача. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 29.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін. За клопотання представника відповідача ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 13.10.2025 року продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, та призначено судове засідання. Представником відповідача також було подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що позивач безпідставно вважає, що заборгованість утворилась з вини [PERSON] , як головного фахівця відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС України у Харківській області, адже така позиція позивача не відповідає положенням Закону та фактичним обставинам. Вказує, що позивачем не зазначено з яких саме матеріально-правових підстав, відповідач має нести повну матеріальну відповідальність та не надано доказів про це. Натомість відсутні підстави, визначені ст.134 КЗпП України для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності. Згідно з частиною 2 статті 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту частини 2 статті 130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Звертаючись до суду з цим позовом, ГУ ДСНС на підтвердження протиправної поведінки та вини відповідача надає висновок службового розслідування та наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Проте надані позивачем докази не містять підтвердження що саме з вини та через дії(бездіяльність) [PERSON] було нараховано та стягнуто штрафні санкції. Крім того, представник відповідача вказує, що при розгляді господарської справи, ГУ ДСНС підставами для перевищення обсягу спожитого газу та виникнення заборгованості вказувало об`єктивні обставини, пов`язані з функціонуванням підрозділів цивільного захисту в умовах активних бойових дій на території Харківської області, натомість звертаючись з позовом до [PERSON] вказує на його особисту недбалість. Такі обставини, на переконання представника відповідача, є взаємовиключними. Також сторона відповідача зазначає, що вжиття заходів по належній оплаті заборгованості не входило до посадових обов`язків [PERSON] , а зволікання з оплатою не залежало від його волі. Таким чином нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з виконанням відповідачем своїх посадових обов`язків, та відсутня його вина у понесених ГУ ДСНС витратах. Також, саме [PERSON] готував листи на збільшення фінансування та надавав ці листи на підпис керівництву. Отже доводи позивача про те, що він не проінформував безпосереднє керівництво та не вжив заходів щодо своєчасного покриття заборгованості, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам. Застосовані судом санкції відносяться до категорії нормального виробничо-господарського ризику, що виключає покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду. Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено підстав на умов для застосування будь-якої матеріальної відповідальності відповідача [PERSON] , отже позовні вимоги на підлягають задоволенню. Сторона позивача правом подання відповіді на відзив не скористалась. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судові засідання проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом, [PERSON] проходив службу на посаді головного фахівця відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС Україні у Харківській області на підставі контракту про проходження служби цивільного захисту укладеного 20.03.2020 року. (а.с. 17-18) За посадовою інструкцією головного фахівця відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС України у Харківській області на [PERSON] були покладені функціональні обов`язки, зокрема: проводити роботу по забезпеченню підрозділів Головного управління комунальними послугами; організовувати та проводити роботу із забезпечення підрозділів усіма видами комунальних послуг; своєчасно готувати розрахунки для проведення процедур закупівель комунальних послуг та енергоносіїв; проводити особисто роботу з водо- та газопостачальними організаціями щодо забезпечення підрозділів даними видами послуг; своєчасно розробляти ліміти споживання комунальних послуг для підрозділів. Контролювати дотримання величин комунальних послуг у підрозділах; організовувати роботу зі збереження та економії енергоносіїв; звітувати перед безпосереднім керівником про виконання поставлених завдань та планів роботи. Забезпечувати своєчасне надання керівництву даних за напрямками діяльності та іншими довідковими даними для прийняття рішень. (а.с. 22-24) Як слідує з висновку службового розслідування від 24.12.2024 року, проведного на підставі наказу Головного управління ДСНС України у Харківській області від 25.11.2024 № 1487 «Про призначення службового розслідування», для забезпечення структурних підрозділів опаленням протягом І кварталу 2023 року Головним управлінням ДСНС України у Харківській області з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» був укладений договір від 16.11.2022 № 19-2246/22 БО-Т про постачання природного газу. Згідно з умовами договору, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» із січня по березень 2023 року повинно було поставити Головному управлінню 240 тис. м куб. природного газу на суму 3 972 933,60 грн. Протягом січня-березня 2023 року підрозділи Головного управління спожили природного газу на суму 4 929 369,19 грн., а оплачено було 3 972 933,60 грн. Крім цього, Головним управлінням був здійснений перерозподіл платежу до договору у сумі 119 513,32 грн. Таким чином утворилась заборгованість за договором з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про постачання природного газу від 16.11.2022 № 19 2246/22-БО-Т у сумі 836 922,27 грн. Покриття даної заборгованості шляхом оплати за договором було неможливе в зв`язку з тим, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, та вільного залишку за договором. Зазначені обставини були відомі головному фахівцю відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС України у Харківській області Малихіну Олександру Ігоровичу, але він не проінформував безпосереднє керівництво та не вжив заходів щодо своєчасного покриття заборгованості або зменшення обсягів споживання підрозділами ДСНС у Харківській області з метою недопущення утворення заборгованості перед постачальником та перевищення норм передбачених договором. За висновком службового розслідування, виходячи з аналізу посадових інструкцій, встановлено невиконання головним фахівцем відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення ГУ ДСНС України у Харківській області Малихіним О.І. низки безпосередніх посадових обов`язків, що призвело безпосередньо до утворення зазначеного перевищення витрат газу та несвоєчасного вжиття заходів до зниження його використання, та за неналежне виконання обов`язків [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді ДОГАНИ та зменшено розмір щомісячної премії за січень 2025 року на 5 % від посадового окладу. (а.с. 12-16) На підставі висновку службового розслідування наказом по особовому складу № 68-НК/65 від 07.02.2025 року за неналежне виконання службових обов`язків накладено на [PERSON] головного фахівця відділу технічного забезпечення управління ресурсного забезпечення, дисциплінарне стягнення у вигляді ДОГАНИ. (а.с. 19) Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.01.2025 ( справа 922/3492/24) було стягнуто з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг у сумі 836 922,27 грн, пеню у сумі 178 711,22 грн, три проценти річних у сумі 45184,79 грн, інфляційні втрати у сумі 51 273,29 грн, витрати по оплаті судового збору за подання позову у сум 15489,63 грн. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено. Постановою східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 року зазначене рішення було частково скасоване та постановлено рішення в наступній редакції: "Стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг у сумі 836 922, 27грн, пеню у сумі 35 742, 24 грн, три проценти річних у сумі 45 184, 79 грн, інфляційні втрати у сумі 51 273, 29грн, витрати по оплаті судового збору за подання позову у сумі 15 489, 63грн". Господарським судом Харківської області видано наказ від 03.04.2025 про примусове виконання вказаних рішення та постанови, що підтверджується платіжною інструкцією № 8651 від 07.05.2025 Відповідно до наказу (по особовому складу) ГУДСУ з надзвичайних ситуацій у Харківській області № 591 від 27.08.2025 року [PERSON] звільнено з займаної посади та виключено із списків особового складу 27.08.2025 року. Так згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Стаття 130 КЗпП Українипередбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Трудове законодавство передбачає два види матеріальної відповідальності працівника:обмежена матеріальна відповідальність, охоплює обов`язок працівника відшкодувати збитки в межах свого середнього місячного заробітку;повна матеріальна відповідальність, яка містить обов`язок працівника відшкодувати збитки в повному обсязі незалежно від розміру одержуваної ним заробітної плати. Відповідно дост. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку, він визначається відповідно до затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесенимипостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. №348(348-95-п), а саме, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Відповідно до ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1)між працівником і роботодавцем укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2)майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3)шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4)шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5)шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих роботодавцем працівникові в користування; 6)відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7)шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8)службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9)керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. В правовому висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі № 491/961/16-ц зазначено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України),суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Так, варто зазначити, що відповідно доЗакону України «Про дерадянізацію законодавства України» майже усі нормативно-правові акти Союзу РСР та Української РСР (Української СРР) або втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України або були змінено. Відповідно до Додатку № 1Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» визначений Перелік актів органів державної влади і органів державного управління Союзу РСР, що не застосовуються на території України відповідно до пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. У п. 362 вказаного Додатку зазначено про Указ Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX «Об утверждении Положения о материальной ответственности рабочих и служащих за ущерб, причиненный предприятию, учреждению, организации» (із наступними змінами). У межах вказаного Указу Президії Верховної Ради СРСР у п. 11 зазначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР. Як наслідок, Перелік, що був Додатком №1до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 28.12.1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПСвід 14.09.1981 року №259/16-59)перестав застосовуватись на території України. Отже, у зв`язку із відсутністю, станом на сьогодні, затвердженого переліку посад і робіт з якими підприємство, установа, організації може укласти договір про повну (індивідуальну) матеріальну відповідальність, роботодавцю не заборонено самостійно визначати такі категорії працівників (з урахуванням умов, встановлених статтею 135-1 КЗпП України) у локальному документі (наказі, погодженому з трудовим колективом або профспілкою), правилах внутрішнього трудового розпорядку, колективному договорі) з якими можливо укласти договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Тому, під час укладення договорів про повну матеріальну відповідальність варто керуватись статтею 135-1 Кодексу законів про працю України. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи (ч. 1ст. 135-1 КЗпП України). Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачає, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зст. 135-1 КЗпПможе бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). За встановлених у справі обставин, відповідач не є особою, яка за приписами ст. 134 КЗпП України має нести повну матеріальну відповідальність за збитки, завдані позивачу, як роботодавцеві, адже наявності відповідних підстав стосовно працівника [PERSON] при спричиненні шкоди роботодавцеві позивачем не доведено. Відповідно до пункту 7 частини першоїстатті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Таким чином, до працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків. Як встановлено матеріалами справи відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем та виконував трудові обов`язки. Таким чином, враховуючи, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. За таких умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що на відповідача не поширюються положення законодавства щодо повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду, а відтак, згідно зі ст. 132 КЗпП України його матеріальна відповідальність обмежується середнім місячним заробітком. Як зазначено вище, відповідача [PERSON] було звільнено з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області. З урахуванням наявних відомостей про дохід, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації), що передували до його звільнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середній місячний заробіток відповідача склав 63 755 грн.. 26 коп., виходячи із розрахунку ( 58069,98 грн. +69440,54 грн.) : 2= 63755,26 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 63755,26 грн. на відшкодування майнової шкоди, що полягала у необхідності для Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області провести зайві витрати, викликані внаслідок порушення відповідачем трудових обов`язків, грошові виплати. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1308, 10 грн. В іншій частині суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial