Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1231476 від 08.03.2021 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №1231476 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 250,00 грн. строк позики - 17 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису stKSTvYl40, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання Договору позики №1231476 від 08.03.2021 року, передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3 250,00 грн. за посередництвом платіжної системи (ТОВ «ФК Фінекспрес» платіжна система, яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на банківську платіжну картку фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку юридичної особи (IBAN) на банківську платіжну картку фізичної особи технічно неможливий без використання платіжної системи, що підтверджується електронною платіжною інструкцією №404116aa-6315-49e5-9299-bffecfdf25c9 від 08.03.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 26.10.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1231476 від 08.03.2021 р. 03.04.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р. за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1231476 від 08.03.2021 р. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 8555,38 грн. та судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 року головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області выд 05.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування з АТ «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352, юридична адреса: 04080, Україна, м. Київ, вул. Оленівська, буд. 23) наступні документи/інформацію: - інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; - виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 08.03.2021 року по 11.03.2021 року. 15.12.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з АТ «Універсал Банк». 24.12.2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кратюк О.В. подано до суду відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», відповідно до якого не погоджується з доводами позивача, та зазначила: Щодо підтвердження видачі кредитних коштів. В матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи про видачу кредиту. Позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, у розмірі, зазначеному у розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачем не надані суду жодні первинні документи (їхні засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову. Позивачем не надано належним чином оформлених витягів про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи. Викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не знаходять документального підтвердження. Щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування Відповідно до пункту 1.3 Договору ПОЗИКИ (НА УМОВАХ ПОВЕРНЕННЯ ПОЗИКИ В КІНЦІ СТРОКУ ПОЗИКИ) № 1231476 , «..Строк позики 17 днів з 08.03.2021 (строк кредитування)...» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від29.03.2018 у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строккредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. З огляду на мотивувальну частину постанови від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким: «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо нарахування процентів учаснику бойових дій Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено : «....15. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля....» Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час. Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію. Відповідач є військовослужбовцем Збройних сил України, що підтверджується копією довідки Форми 5. Крім того, Відповідач перебуває а безперервній військовій службі з квітня 2022 та має статус учасника бойових дій з 10.05.2024 року, що підтверджується посвідченням [NUMBER] З урахуванням викладеного, вважають, що підстави для стягнення з Відповідача процентів відсутні. Крім того представник відповідача просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, з підготовлених представником документів до суду надано лише позовну заяву з додатками, представник позивача в судовому засіданні участі не приймав, а тому вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу завищеною. 31.12.2025 року представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» - адвокатом Ткаченко Ю.О. подано до суду відповідь на відзив, сформований в системі «Електронний суд», відповідно до якого, зазначила, що доводи сторони відповідача на думку позивача не заслуговує на увагу, з огляду на наступне: Щодо доказів отримання Відповідачем коштів за договором позики: Тверджень представника Відповідача, стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться наступні документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий Відповідача: Електронна платіжна інструкція № 404116aa-6315-49e5-9299-bffecfdf25c9 від 08.03.2021 року видана ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система) [документ виданий платіжною системою]; Довідка № КД-000054105/ТНПП від 29.09.2025 р. видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № 404116аа-6315-49е5-9299- bffecfdf25c9 від 08.03.2021 року [документ виданий платіжною системою]; Лист №26/09/25-12022 від 26.09.2025 р. виданий Позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № 404116aa-6315-49e5-9299-bffecfdf25c9 від 08.03.2021 року [документ виданий Позикодавцем]. Між тим, посилання представника Відповідача у відзиві на позовну заяву зводяться до того, що зазначені вище документи не є належними та допустимим доказами, оскільки не відповідають положенням ст. 9 З.У. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75» та розрахунок суми заборгованості, а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний Відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. (п.5 розділу VII зазначеної вище Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань). Таким чином, в матеріалах цивільної справи містяться докази перерахування коштів Відповідачу, а посилання представника Відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок Відповідача є безпідставні, оскільки саме боржник/Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав/має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Саме по собі посилання представника Відповідача у відзиві на те, що Позивач не надано докази перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача, на думку позивача - не заслуговують на увагу. [PERSON] , будучи стороною вказаного правочину, мав можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише Відповідач має доступ до свого рахунку. У разі заперечень проти позову, обов`язок доведення їх відповідними доказами покладено саме на Відповідача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Також, в матеріалах цивільної справи міститься відповідь АТ «Універсал Банк» разом із банківською випискою, з якої вбачається, що картковий рахунок № [NUMBER] належить Відповідачу та 08.03.2021 о 14 годині 13 хвилин (час зазначити) на зазначену вище банківську картку здійснено зарахування коштів в розмірі 3 250,00 грн., що у свою чергу підтверджує дійсність/реальність доказів наданих Позивачем, які підтверджують перерахування коштів на рахунок Відповідача. Щодо нарахування процентів за договором позики №1231476 від 08.03.2021 року: Відповідно до п. 4.2. договору позики № 1231476, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 11.02.21 (повернення позики в кінці строку) - містяться в матеріалах справи). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 17 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статі 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №911/94/23 від 14.02.2024 року. (див. п.61). Окрім того, Верховним Судом у справі №910/9072/17 від 26.06.2018 року зроблено висновок про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з вимогами ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами - є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику - не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача. Щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей: Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-УІІ. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1275-VII передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. З копій документів які долучено представником Відповідача, вбачається що Відповідач проходить військову службу з 07 квітня 2022 року. Таким чином, проценти за користування кредитом/позикою не нараховуються на час проходження військової служби, проте Відповідачем/представником Відповідача не долучено до матеріалів цивільної справи доказів, які підтверджують проходження військової служби в період з 09.03.2021 по 23.06.2021 року (період нарахування процентів за договором позики №1231476) - не долучено, а отже на думку позивача доводи представника відповідача враховуючи документи надані на даному етапі - не заслуговують до уваги. Щодо доказів наданих представником Відповідача: Слід зазначити, що Відповідач/представник Відповідача - доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (виписку із карткового рахунку Відповідача в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі карти Відповідачу, контр розрахунок, тощо..), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду. (ст. 89 ЦПК України). Позивач вважає, що Відповідач та представник Відповідача, заперечуючи отримання коштів/укладання договору, застосували концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень [PERSON] - не надано при тому, що Відповідач має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця (для надання оферти з якою ознайомлювалась, від). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона Відповідача, а саме представник Відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Проте, замість надання доказів/пояснень по суті справи, представник Відповідача надав набір правових висновків, які на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин(права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. В судове засідання представник позивача не з`явилась, при цьому в прохальній частині позовної заяви зазначила, щодо розгляду справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кратюк О.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, зокрема відповідач в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №1231476. Згідно п.п. 2.1. Договору, сума (загальний розмір) позики становить 3250,00 грн. Відповідно до п.п. 2.2. Договору, позика надається строком на 17 днів. Згідно з п.п. 2.3. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування позикою становить 1,99 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позивачем надано копію Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) затвердженого Директором ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» Наказ № 14/05/2021 від 14.05.2021 р. (а.с.16-27). Згідно довідки про ідентифікацію, встановлено, що клієнт [PERSON] , яким укладено договір № 1231476 від 08.03.2021 р. ідентифікований ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): stKSTvY140 від 08.03.2021 р. 14:12:00, електронна пошта на яку було відправлено ідентифікатор: [INFO]. Згідно копії платіжної інструкції/Операція 404116aa-6315-49e5-9299-bffecfdf25c9, встановлено, що ТОВ «1 Безпечне Агентство Безпечних Кредитів» перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] від 08.03.2021 р. суму у розмірі 3250 грн. 26.10.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1231476 від 08.03.2021 р. Згідно реєстру прав вимог № 2 від до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 р.значиться відповідач за № 3276 у таблиці, де дата договору з боржником 08.03.2021 р., одноразовий ідентифікатор - stKSTvYl40, маска карти - № [NUMBER] , електронна пошта: [INFO], сума заборгованості разом - 10041,45 грн., з яких: 3250,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 6791,45 грн - сума заборгованості по процентам за користування, кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань - 173. Відповідно до Акту сверки взаємних розрахунків за період: січень 2021 р. - Грудень 2022 р. між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» і ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021 р., встановлено, що ціна продажу портфелю за даним договором факторингу становить 1 157 902,04 грн. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021 р. Додаток № 4, встановлено, що ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» уклали даний Акт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2. Договору факторингу № 1911, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» прийняло оригінал Реєстру Заборгованостей від 26.10.2021 р., після чого від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» переходять Права Вимоги Заборгованостей від Боржників і Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей 03.04.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р. за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1231476 від 08.03.2021 р. Згідно з реєстром заборгованості Додаток № 1 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 р. значиться відповідач за № 24391, де дата договору з боржником 08.03.2021 р., одноразовий ідентифікатор -stKSTvYl40, маска карти - № [NUMBER] , електронна пошта: [INFO], сума заборгованості разом - 10041,45 грн., з яких: 3250,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 6791,45 грн - сума заборгованості по процентам за користування. Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків за період: 03.04.2023 р. - 01.11.2024 р. між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» і ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 р., встановлено, що ціна продажу портфелю за даним договором факторингу становить 22 073 367,99 грн. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за Договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 р. Додаток № 4, встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали даний Акт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2. Договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» передало, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняв оригіна Реєстру Заборгованостей від 03.04.2023 р., після чого від ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» переходять Права Вимоги Заборгованостей від Боржників і Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей. У наданому позивачем суду розрахунку заборгованості за договором позики № №1231476 від 08.03.2021 р. по 15.10.2025 р., встановлено, що у відповідача перед позивачем є заборгованість у загальному розмірі - 8555,38 грн, з яких: 3250,00 грн - заборгованість за тілом позики, 5305,38 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексмо, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи заонних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Статтею 629 ЦК України, зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Цивільний кодекс, крім обов`язку належного виконання зобов`язання встановлює також принцип своєчасності його виконання: відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 ст. 1050 ЦК України, та абз. 2 ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач, як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач, як позичальник, прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термын) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦПК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську таємницю. Частиною 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознакамами, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєєється надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграва 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, правову позицію, викладену у позовній заяві, у відповіді на відзив, а також у відзиві на позов, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет», виходячи з наступного. По-перше, доводи відповідача щодо відсутності договірних відносин з позивачем та відсутності грошового зобов`язання є безпідставними та не знайшли свого підтвердження. Суд установив, що між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» - було укладено договір позики № 1231476 від 08.03.2021 р. Сторонами були належним чином ідентифіковані договірні реквізити, встановлений факт підписання договору аналогом електронного підпису, а також підтверджено факт перерахування коштів на особисту банківську картку відповідача в розмірі 3250,00 грн. Наявність у відповідача доступу до облікового запису, з якого відбувався акцепт оферти, підтверджена його особистими ідентифікаторами (електронна пошта, номер картки, код одноразового підтвердження), що в сукупності з іншими доказами виключає можливість помилки або підробки. При цьому відповідач, стверджуючи протилежне, не надав жодного належного і допустимого доказу, що міг би спростувати факт укладення договору або отримання коштів. По-друге, доводи відповідача про застосування пільг для військовослужбовців, передбачених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», не мають правового значення в даній справі. Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору та протягом дії основного зобов`язання (строку позики - 17 днів з 08.03.2021 р.), відповідач не проходив військову службу. Відповідач перебуває на військовій службі з 07 квітня 2022 року, тобто після формування заборгованості. Крім того, суд встановив, що нарахування процентів по договору було зупинено з 24.06.2021р., а штрафні санкції взагалі не застосовувались, що свідчить про дотримання позивачем принципу добросовісності навіть у випадку потенційного застосування таких пільг. По-третє, аргументи представника відповідача є суто правовими висновками, не підкріпленими жодним належним доказом, і мають лише декларативний характер. У той час як позивач, у своїй відповіді на відзив, надав системну, фактологічно та юридично обґрунтовану позицію, що містить належне спростування кожного окремого твердження відповідача. Посилання представника відповідача на недоведеність обставин є прикладом застосування концепції «негативного доказу», що прямо суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного процесу. Суд погоджується з тим, що саме відповідач мав надати докази, які підтверджують його заперечення, зокрема - неотримання коштів, неукладення договору або інші обставини, що виключають виникнення зобов`язання. Таких доказів у матеріалах справи не міститься. У сукупності, доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив, є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що повністю спростовують правову позицію відповідача. У зв`язку з цим відзив представника відповідача підлягає повному відхиленню як такий, що не підтверджується належними доказами, суперечить матеріалам справи і не узгоджується з вимогами чинного законодавства. Отже з відповідача, з урахуванням позовних вимог підлягає стягненню суму заборгованості за Договором позики №1231476 в розмірі 8 555,38 грн., з яких: 3 250,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 305,38 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. В обґрунтування понесення та розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн позивач надав копії таких документів: договору № 25-08/25/ФІП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, укладеного між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та ТОВ «Фінпром Маркет», де визначений гонорар адвоката, зокрема: вивчення документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів - 500,00 грн за одну справу; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики - 4000,00 грн за одну справу; витягу з Акту № 2-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025, згідно з яким адвокатом надані послуги щодо боржника [PERSON] - вивчення документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів - 500,00 грн, підготовка/складання та направлення/подача позовної заяви до боржника за договором позики - 4000,00 грн; акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, де серед інших, є боржник [PERSON] ; платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 15.10.2025 про сплату ТОВ «Фінпром Маркет» на користь Ткаченко Ю.О. 121500,00 грн згідно акту № 2-ФП приймання наданої правничої допомоги від 01.10.2025 за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25-ФП від 25.08.2025, ордеру. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. У клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката представник відповідача просила зменшити такі витрати до розміру 2000,00 грн,, оскільки обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, з підготовлених представником документів до суду надано лише позовну заяву з додатками, представник позивача в судовому засіданні участі не приймав, а тому вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу завищеною. Оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу та заперечення проти такої суми, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн не є цілком співмірним із: ціною позову, складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), зокрема, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів - 500,00 грн за одну справу, оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позовна заява подана до суду через систему «Електронний суд» керівником ТОВ «Фінпром Маркет», а не адвокатом Ткаченко Ю.О. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial