Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив: визнати інформацію, яку поширював [PERSON] щодо [PERSON] під час оголошення результатів фахового випробування недостовірною; зобов`язати [PERSON] здійснити спростування недостовірної інформації щодо [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] сплатити [PERSON] компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 липня 2025 року під час складання єдиного фахового вступного випробування у вигляді співбесіди у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» голова комісії Копп А.М. повідомив, що [PERSON] під час спілкування з комісією не продемонстрував навичок професійного спілкування, академічної і професійної етики, не продемонстрував усвідомлення професійної відповідальності, що очікувалося від випускника бакалаврату за сформованими загальними компетентностями відповідно до стандарту вищої освіти. Позивач, вважає, що, зважаючи на семантичне значення, висловлювання члена комісії [PERSON] містить неправдиву інформацію, порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про освіту», кваліфікація вважається повною у разі здобуття особою повного переліку компетентностей відповідного рівня Національної рамки кваліфікацій, що визначені відповідним стандартом. Розділом IV стандарту вищої освіти зі спеціальності комп`ютерна інженерія, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 19 листопада 2018 року, передбачені, зокрема, такі компетентності: навички міжособистісної взаємодії; вміння виявляти, ставити та вирішувати проблеми. Факт наявності у позивача цих компетентностей підтверджується дипломом бакалавра комп`ютерної інженерії, що здобутий позивачем в 2023 року, а тому висловлювання члена комісії [PERSON] є неправдивим. Відповідно до відзиву на позовну заяву, подану відповідачем 22.09.2025 через систему електронний суд, [PERSON] вважає, що в позові слід відмовити. Вислів про те, що під час конкретної індивідуальної усної співбесіди позивач не продемонстрував певних компетентностей, очікуваних від випускника бакалаврату, сформований членом екзаменаційної на виконання своїх обов`язків, не є образливим чи принизливим, та не може вважатися твердженням. Позивач намагається інтерпретувати сказане як твердження про особисті якості, а не про ситуаційну оцінку дій, що зміщує зміст висловлювання із оцінки конкретної поведінки під час індивідуальної усної співбесіди до загальної дискредитації особи позивача, що не відповідає дійсності. Позивач через систему «Електронний суд» 23 вересня 2025 року подав відповідь на відзив, відповідно до якої зауважив, що виконання службових обов`язків не надає імунітету від поширення недостовірної інформації, що принижує честь та гідність. Давати узагальнюючу характеристику особистості абітурієнта, ставлячи під сумнів його професійну етику та по суті, раніше здобуту кваліфікацію виходить за межі повноважень екзаменатора під час оголошення оцінки. Вислів не був частиною офіційної процедури оцінювання, а був окремим твердженням, висловленим після завершення оцінювання. Представник третьої особи Національного технічного університету «Харківський політехнічний університет» через систему «Електронний суд» 23 вересня 2025 року подав письмові пояснення третьої особи щодо позову, в яких заперечив проти позову в повному обсязі. Представник третьої особи стверджує, що вислів члена екзаменаційної комісії не порушує етичних норм поведінки викладача, не направлений на приниження чи образу вступника. Вислів члена комісії після виставлення оцінки та з попередженням, що форма поведінки не вплинула на оцінку є суб`єктивним оціночним судженням фізичної особи. Зазначена фраза, висловлена [PERSON] є вираженням його особистої думки, його оцінки дій позивача і не носить характеру однозначного твердження. Факт того, що вислів відповідача не є однозначним твердженням підтверджується самим висловом. За суттю вислову [PERSON] не стверджує, що [PERSON] не володіє навичками професійного спілкування У вислові мова йдеться про те, що вступник їх не продемонстрував. Тому вислів [PERSON] наприкінці індивідуальної усної співбесіди є оціночним судженням у формі роз`яснення вступнику. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 справу передано для розгляду судді Кіндеру В.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2025 відкрито загальне позовне провадження у цій цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. До участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору Національний технічний університет «Харківський політехнічний університет». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.10.2025 задоволено заяву [PERSON] про здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції поза приміщеннями суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.11.2025 заяву [PERSON] про відвід судді Кіндера В.А. визнано необґрунтованою та передано на вирішення суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2025 відмовлено [PERSON] у задоволені заяви про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Кіндера В.А. у цій цивільній справі. У судове засідання позивач, належним чином, повідомлений про розгляд справи не з`явився. Відповідач та представник третьої особи з приводу вимог позивача заперечили з підстав, викладених в письмових заявах по суті. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії Наказу від 22 грудня 2023 року № 2018С [PERSON] , доцента кафедри програмної інженерії та інтелектуальних технологій управління, переведено на посаду завідувача цієї ж кафедри, за контрактом, як обраного за конкурсом. Вчене звання доцента кафедри програмної інженерії та інтелектуальних технологій управління присвоєно [PERSON] рішенням вченої ради Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 28 жовтня 2022 року, протокол № 8. Науковий ступінь доктора філософії здобув у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» та отримав диплом на підставі рішення ради від 29 грудня 2020 року. [PERSON] є членом відбіркової приймальної комісії Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій, згідно із наказом ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 20 лютого 2025 року № 54ОД. Відповідно до диплома № [NUMBER] від 30 червня 2023 року та додатку до диплома, виданого Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» [PERSON] присвоєно кваліфікацію та ступінь бакалавра з комп`ютерної інженерії. Наказом Міністерства освіти і науки України від 19 листопада 2018 року № 1262, затверджений стандарт вищої освіти за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія», галузь знань 12 «Інформаційні технології». Відповідно до зазначеного стандарту, в розділі IV, визначений перелік компетентностей випускника (бакалавра), зокрема: Z6 Навички міжособистої взаємодії; Z7 Вміння виявляти, ставити, та вирішувати проблеми; N18 Використовувати інформаційні технології та для ефективного спілкування на професійному та соціальному рівнях; N21 Якісно виконувати роботу та досягати поставленої мети з дотриманням вимог професійної етики. 31 липня 2025 року [PERSON] складав фаховий іспит для вступу на спеціальність F2 Інженерія програмного забезпечення, магістерський рівень вищої освіти у формі індивідуальної усної співбесіди, що зафіксовано на відеозаписах проведення фахового іспиту. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису «Фаховий іспит на F2_20250731\-_111206_оголошення_результатів_випробування» вбачається, що після оголошення оцінки за результатами вступного випробування, член комісії [PERSON] повідомив: «комісія хоче висловити оцінку Ваших soft skills, звичайно ця оцінка не врахована у вашу відповідь по білету, однак, маємо зауважити, що під час спілкування з комісією Ви не продемонстрував навичок професійного спілкування, академічної і професійної етики, не продемонстрували усвідомлення професійної відповідальності, що очікувалося від випускника бакалаврату за сформованими загальними компетентностями відповідно до стандарту вищої освіти» 31 липня 2025 року позивачем на ім`я ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» подана скарга щодо перевірки дотримання членами відбіркової приймальної комісії: [PERSON] , [PERSON] та Шматко О.В. вимог академічної доброчесності та кодексу етики. Розпорядженням ректора Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 26.08.2025 № 53 зобов`язано провести засідання комісії з академічної етики для розгляду скарги [PERSON] . За результатами розгляду скарги здобувача освіти [PERSON] , Комісія з академічної етики дійшла висновку, що факти, викладені у скарзі, щодо можливого порушення Кодексу етики академічних відносин та доброчесності під час проведення фахового іспиту для вступу на спеціальність F2 Інженерія програмного забезпечення, магістерський рівень вищої освіти не знайшли підтвердження, дії членів екзаменаційної комісії під час проведення зазначеного вступного випробування відповідають нормам академічної та педагогічної етики, принципам академічної доброчесності та правилам ділового етикету. Під час оголошення результатів іспиту [PERSON] у толерантній формі та з обґрунтуванням навів оцінку відповідей вступника, вказавши на правильні та неправильні відповіді, а також озвучив критичні зауваження. Зауваження щодо недостатності soft skills вступника було висловлено у діловій та коректній формі. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Верховний Суд зазначає, що при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц (провадження № 61-13490св21). Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Суд вважає, що вислів члена комісії [PERSON] , що [PERSON] під час спілкування з комісією не продемонстрував навичок професійного спілкування, академічної і професійної етики, не продемонстрував усвідомлення професійної відповідальності, що очікувалося від випускника бакалаврату за сформованими загальними компетентностями відповідно до стандарту вищої освіти, є оціночним судженням. Автором вжиті мовно-стилістичні засоби, а саме - ввідне слово "оцінка". Тобто автор, застосувавши вказане ввідне слово, чітко виразив своє відношення до повідомлення, дав загальну характеристику цього повідомлення, а, отже, поширена інформація не може бути перевірена на відповідність фактичним даним. Фраза, зазначена у позові, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки дій позивача і не носять характеру однозначного твердження. Суд вважає, що суб`єктивна думка відповідача, висловлена останнім у діловій та коректній формі. Матеріали справи не містять доказів того, що таке висловлювання здійснене в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Позивачем не доведено, що зазначене висловлювання спричинило моральну шкоду, а тому у позовній вимозі щодо компенсації моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Зважаючи на те, що судом встановлено, що висловлювання [PERSON] є оціночним судженням, а не недостовірної інформацією, то підлягає відхиленню вимога щодо спростування інформації. Окрім того, суд зауважує, що висловлювання здійснене [PERSON] при виконанні ним свої посадових обов`язків члена відбіркової приймальної комісії, а тому належним відповідачем у цій вимозі є Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут», що є самостійною підставою для відмови. Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. В матеріалах справи наявна копія посвідчення серія [NUMBER] , з якої вбачається, що позивач є інвалідом першої групи. Відтак, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed