Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє через свого представника адвоката Коваленко М.В., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 03.07.1976 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, фактичні шлюбні відносини припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 30.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач та представник позивача [PERSON] - адвокат Коваленко М.В. в судове засідання не з`явилися, представник подала клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача та винесення заочного рішення. Позовні вимоги підтримано. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 03.07.1976 року зареєстрували шлюб, про що Рокитнянським райвідділом ЗАГС Київської області, був вчинений актовий запис № 57, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви слідує, що спільне життя та шлюбні стосунки у сторін відсутні, близько 4-х років подружжя проживає окремо, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з [PERSON] і зазначає, що її рішення щодо розірвання шлюбу виважене та кінцеве. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність почутттів та формальне існування шлюбу. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не ставить вимогу про зміну прізвища, стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved