Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.10.2025 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом, який обґрунтовує тим, що 20.03.2000 [PERSON] склав заповіт, у якому зробив наступне заповітне розпорядження, що все належне йому майно на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповідає [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах с. Селіски Володимирського району Волинської області; земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в межах с. Селіски Володимирського району Волинської області, які були передані у приватну власність [PERSON] згідно рішення Зорянської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 04.02.1994 року №14/2; земельної частки /паю/ у землі, яка перебувала у колишній СС «Зоря» міста Устилуг Волинської області, розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі, належного [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку /пай/ серії ВЛ №015090, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 19.06.1996 року за №82. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв, але не оформив на себе його син, [PERSON] , який на момент смерті проживав разом з батьком, утримував будинковолодіння і вважається таким, що прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] помер, заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем першої черги і окрім неї є два спадкоємці після смерті [PERSON] , це його діти [PERSON] та [PERSON] , однак останні у встановленому законом порядку відмовились від прийняття спадщини після смерті батька. Зазначає, що деяке майно після смерті чоловіка позивач оформила на себе, однак на даний час виникла необхідність оформити спадкові права на земельну частку /пай/, проте, через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, вона не може цього зробити. Зважаючи на викладене позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну частку /пай/, у землі яка перебувала у колишній СС «Зоря» міста Устилуг Володимирського району Волинської області , розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 015090, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19 червня 1996 року за № 82. Ухвалою судду від 17.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідачі визнають позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивача та батько відповідачів. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №04, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №55, копією свідоцтва про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №459, копією свідоцтва про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №343. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на все належне йому майно, зокрема, на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала у колишній СС "Зоря" міста Устилуг Володимирського (бувшого Володимир Волинського) району Волинської області, розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 015090, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19 червня 1996 року за № 82, спадкоємцем якого за заповітом був його син [PERSON] , та який за життя не встиг оформити спадщину. Позивач та відповідачі, відповідно до положень ст.ст.1261, 1268 ЦК України, є спадкоємцями за законом першої черги та вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали з ним за однією адресою. Проте, відповідачі подали до суду заяви, в яких не заперечили проти задоволення позову та визнання за позивачем права на спадкове майно після смерті [PERSON] , тобто фактично відмовилися від спадщини на користь позивача. Наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом, судом не встановлена. 23.10.2025 позивач звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Проте, згідно листа державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Хоми Ю.М. від 15.12.2025 №1241/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що вона не надала оригінал правовстановлюючих документів на зазначене вище спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі викладеного вище, суд вважає, що право [PERSON] на успадкування всіх прав та обов`язківпомерлого підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги позивача про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка права на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved