Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

22.09.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить: 1) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з дня надання позову і до досягнення дитиною 23 року, або закінчення навчання; 2) судові витрати покласти на відповідача. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона є матір`ю повнолітнього сина, [PERSON] , який після досягнення повноліття навчається з 01.09.2025 р. у НУ «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка, денна форма навчання, 1 курс, спеціальність «Комп`ютерні науки». Через навчання син не має власних доходів для забезпечення свого утримання та потребує матеріальної підтримки. Батько дитини, [PERSON] , матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча згідно зі ст. 199 СК України зобов`язаний брати участь в утриманні сина до досягнення ним 23 років. Крім того, позивач зазначає, що дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Таким чином, позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної підтримки. Ухвалою судді від 26.09.2025 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 01.12.2025 р. до суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній зазначає про неможливість на даний час сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання двох дітей у загальному розмірі половини його заробітку, наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утримується із заробітної плати, а також на те, що заробітна плата є його єдиним джерелом доходу. Крім того, відповідач зазначає про пошкодження належного йому житла внаслідок бойових дій, необхідність його відновлення, а також про стан здоров`я, який обмежує можливість отримання додаткового доходу. Також відповідач вказує, що підтримує спілкування з сином та за можливості надає йому грошові кошти на особисті потреби, а також звертає увагу на наявність у провадженні суду іншої справи за позовом позивача про стягнення додаткових витрат на навчання сина та просить об`єднати зазначені справи в одне провадження. Разом з тим, відповідач заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, мотивуючи його необхідністю безпосереднього заслуховування позицій сторін, а також пояснень їх повнолітнього сина [PERSON] 03.12.2025 р. до суду надійшли заперечення від позивача, в яких остання зазначає, що доводи, викладені у відзиві відповідача, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Позивач вказує, що відповідач не надавав та не надає жодної добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, у тому числі не передавав грошові кошти на особисті потреби чи на кишенькові витрати, а відповідні твердження відповідача є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не є власником житлового приміщення, на яке він посилається як на підставу неможливості сплати аліментів, а тому не несе обов`язку щодо його відновлення. Також позивач наголошує, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, який дозволяє надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, а клопотання відповідача про об`єднання справ та перехід до загального позовного провадження вважає таким, що спрямоване на затягування розгляду справи. Дослідивши доводи заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 16, де в графі «батько» зазначений - [PERSON] , а в графі «мати» зазначена - [PERSON] (а.с.2). Відповідно до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області справа № 748/517/14-ц (провадження № 2/748/164/14) від 11.03.2014 р., встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. Також із [PERSON] на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн (а.с.28). Згідно із довідкою № 241 / ФМТ від 18.09.2025 р., яка надана НУ «Чернігівський колегіум» ім.. Т.Г. Шевченка, встановлено, що [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу бакалаврату природничо-медичного факультету денної форми навчання НУ «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г. Шевченка. Термін навчання з 01.09.2025 р. по 30.06.2029 р., держзамовлення / за кошти фізичних та юридичних осіб (а.с.3). Відповідно до Актового запису про народження [PERSON] № 1296 від 24.10.2025 р., встановлено, що останній народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Згідно із рішення Деснянського районного суду м. Чернігова справа № 750/1113/17 (провадження № 2/750/695/17) від 22.02.2017 р., встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2017 р. та до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн (а.с.26). Будинок, в якому зареєстрований відповідач, за адресою: [ADDRESS] зазнав пошкоджень внаслідок бойових дій, спричинений збройною агресією рф. Категорія технічного стану будинку - не придатний до нормальної експлуатації, що підтверджується Витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України від 16.10.2025 р., який був наданий Новобілоуською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області (а.с.24-25). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] виданої 27.10.2025 р. № 09-25/239, встановлено, що відповідач працює у Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області робітником з благоустрою та за період з 01.04.2025 р. по 30.09.2025 р. отримав загальну суму доходу у розмірі 76 148,61 грн. Сплачені аліменти 29 317,20 грн (а.с.29). Відповідно до Магнітно-резонансної топографії лівого колінного суглобу № 70607 від 01.12.2022 р. [PERSON] , встановлено, що відповідач має проблеми з колінними суглобами. Заключення не є діазнозом потребує консультації лікаря (а.с.30). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області справа № 748/3153/25 (провадження № 2/748/1523/25) від 17.12.2025 р., встановлено, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення половини витрат на навчання повнолітнього сина - відмовлено (а.с.36,37). Нормативно-правове обґрунтування суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизначення або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участі у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другими з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 р. у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18) виходив з того, що наявність у платника аліментів іншої неповнолітньої дитини та сплата аліментів на її утримання не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів. Аналіз доводів сторін та доказів у справі. Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та об`єднання даної справи зі справою № 748/3153/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на навчання сина. Як встановлено судом, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17.12.2025 р. у справі № 748/3153/25 у задоволенні зазначених позовних вимог було відмовлено, у зв`язку з чим підстави для об`єднання справ відсутні. Крім того, спір у даній справі стосується стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є нескладним, ґрунтується на письмових доказах та правовому регулюванні, а тому правомірно розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що станом на день розгляду справи з нього утримуються аліменти у загальному розмірі половини його заробітку, з урахуванням наявної заборгованості зі сплати аліментів. Разом з тим, суд зазначає, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходу стягувалися з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, тобто до серпня 2025 р., після чого виконання відповідного рішення в частині поточних платежів припинилося. Подальше утримання коштів із доходу відповідача обумовлене наявністю заборгованості за попередні періоди, яка підлягає погашенню, однак така обставина не свідчить про існування поточного аліментного обов`язку щодо двох дітей одночасно. На час розгляду справи з відповідача продовжують стягуватися аліменти лише на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , у розмірі 1/4 частини доходу. Наявність заборгованості зі сплати аліментів за минулий період сама по собі не звільняє відповідача від обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, за наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу. Посилання відповідача на пошкодження житлового будинку за адресою його місця проживання та реєстрації внаслідок бойових дій та необхідність витрачання коштів на його відновлення суд не бере до уваги. Наданий витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, підтверджує факт пошкодження будинку, однак відповідачем не надано жодних належних доказів понесення ним витрат на відновлення зазначеного житла, зокрема квитанцій на придбання будівельних матеріалів, договорів або підтверджень оплати ремонтних робіт. Крім того, сам факт пошкодження житла не звільняє відповідача від виконання обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за наявності можливості надавати таку допомогу. Доводи відповідача про неможливість працевлаштуватися на додаткову роботу на даний час у зв`язку зі станом здоров`я не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Надане відповідачем медичне обстеження від 01.12.2022 р. не містить висновку про втрату працездатності чи встановлення інвалідності. Водночас довідка про доходи від 27.10.2025 р. свідчить про те, що у період з 01.04.2025 р. по 30.09.2025 р. відповідач був офіційно працевлаштований, отримував регулярний дохід та здійснював утримання аліментів у розмірі 1/2 від його доходу (заробітку) на двох дітей, що в сукупності підтверджує наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу своїм дітям у тому ж самому розмірі. Суд бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач не надавав та не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітнього їх спільного сина, [PERSON] , [INFO] , а твердження про передачу грошових коштів на особисті потреби сину не підтверджені жодними належними доказами. З урахуванням установлених обставин, суд доходить висновку, що відповідач є працездатною особою, має офіційний дохід та можливість виконувати обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки. При цьому суд враховує, що відповідач раніше виконував обов`язок зі сплати аліментів на утримання [PERSON] у період його неповноліття відповідно до рішення суду, а наявність заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати поточне утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Заявлений позивачем спосіб та розмір стягнення аліментів у частці від доходу відповідача відповідає положенням СК України та, з урахуванням матеріального становища сторін і інтересів дитини, є необхідним і достатнім для її утримання. Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази окремо та у їх сукупності, співставивши доводи позову, відзиву та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Щодо розподілу судових витрат, то суд вирішив це наступним чином. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно із пп. 2 п. 1 ст. 2 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із Державним бюджетом на 2025 р. (Закон 4059-IX, ст. 7) з 01.01.2025 р. показник прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, як того вимагає ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved