Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

08.10.2025 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 4639731 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Цим договором ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу [PERSON] кредит на суму 19000,00 грн. на визначений строк та узгоджено процентну ставку. Крім того, 15.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено додатковий договір, за яким відповідачу було додатково надано у кредит 2000,00 грн. Враховуючи внесені зміни до кредитного договору, які оформлено додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту, сума кредиту на дату укладення додаткового договору склала 21000,00 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором 31.03.2025 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. У позовній заяві представник позивача стверджує, що до позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4639731 від 11.05.2024 загальна сума заборгованості склала 110603,70 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту - 20998,99 грн., заборгованості за процентами - 81264,84 грн., штрафні санкції 8339,87 грн. Зазначає, що відповідно до п. 1.3 Договору № 4639731 строк кредиту 360 днів: з 11.05.2024 по 06.05.2025. Станом на дату укладання Договору факторингу від 31.03.2025 року № 31/03/2025, строк дії Договору № 4639731 від 11.05.2024 не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2025 по 06.05.2025 (36 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 11339,28 грн. Зазначає, що у даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4639731 від 11.05.2024, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 92604,12 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 81264,84 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 11339,28 грн.). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 113603,11 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 20998,99 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 81264,84 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 36 календарних днів 11339,28 грн., просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача, також просить суд роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. 13.10.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2025 о 14 год. 30 хв. Клопотання позивача про витребування доказів - задоволено, витребувано з Акціонерного товариства КБ "Приватбанк", інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також документи (інформацію) в підтвердження факту зарахування коштів 15.05.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ "Приватбанк", у сумі 2000 грн., за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та підтвердження факту зарахування коштів 11.05.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ " Приватбанк", у сумі 19000 грн., за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». 31.10.2025 на виконання ухвали суду від АТ КБ " Приватбанк" надійшли витребувані докази. 12.11.2025 учасники справи у судове засідання не з`явилися, підготовче засідання відкладено на 01.12.2025 о 15 год. 00 хв. 01.12.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2025 о 14 год. 40 хв. 18.12.2025 судове засідання відкладено на 07.01.2026 на 13 год. 00 хв. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, відзиву на позов не подала, своїми процесуальними правами скористалася на власний розсуд. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 29-39). Відповідно до п. 1.2. Договору тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 19000,00 грн. Пунктом 1.3 Договору встановлено строк кредитування - 360 днів (з 11.05.2024 по 06.05.2025). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Пунктом 1.4.2 Договору передбачено, що знижена процентна ставка становить 0,53% за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: Якщо Клієнт до 09.06.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Згідно з п. п. 3.1 Кредитного договору обчислення нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 2.1. Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Пунктом 1.2.1. Договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору). 15.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору № 4639731 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.05.2024, яким збільшено суму кредиту до 21000,00грн. (п.1.3 Додаткового договору) та процентну ставку. Строк дії основного договору не змінювався (а.с. 19-20). Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 21000 грн. У розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» кредитного договору містяться персональні дані [PERSON] , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса, номер телефону, адреса, номер картки, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності «84612». Додатковий договір від 15.05.2024 також містить персональні дані [PERSON] , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса, номер телефону, адреса, номер картки, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності «71545». Також, відповідачем було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 40) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 42-47). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024 та Додатковий договір від 15.05.2024 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України, докази визнання такого договору судом недійсним у матеріалах справи відсутні. На виконання кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало відповідачу [PERSON] кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] у загальному розмірі 21000,00 грн. (19000,00 грн перераховано 11.05.2024 та 2000,00 грн. перераховано 15.05.2024), що підтверджується наявними в матеріалах справи листами ТОВ «Універсальні Платіжні рішення» від 01.04.2025 № 1-0104 (а.с. 17) та від 01.04.2025 № 1-0104 (а.с. 18) та листом АТ КБ «Приватбанк» від 23.10.2025 № 20.1.0.0.0/7-251020/61748 (а.с. 123). Таким чином, зарахування кредитних коштів в сумі 21000,00 грн. на картковий рахунок відповідача підтверджується належними доказами. 31.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 31/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 95-99). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4639731 від 11.05.2024 в сумі 110603,70 грн., яка складається з: 20998,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 81264,84 грн. - заборгованості за процентами та 8339,87 грн. - штрафні санкції (а.с. 16). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги, як первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Таким чином до позивача, перейшли права вимоги до відповідача за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024. Крім того, договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» договір факторингу є належним доказом переходу прав вимог до боржника за кредитним договором. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Сума заборгованості відповідача за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024, відповідно до договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 становить 110603,70 грн. з яких позивач пред`являє до стягнення з відповідача суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 20998,99 грн. та суму заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 81264,84 грн. Сума штрафних санкцій до стягнення позивачем не пред`явлено. Оскільки відповідач не сплатила заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 20998 грн. 99 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати цієї заборгованості, не спростувала обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 81264,84 грн., нарахованих первісним кредитором. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів, нарахованих первісним кредитором в розмірі 81264,84 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором № 4639731 від 11.05.2024 здійсненого первісним кредитором станом на 31.03.2025 (а.с. 50-54) при розрахунку процентів застосована денна процентна ставка яка становить 0,525 % на день, а з 10.06.2024 по 31.03.2025 (включно) -1,5 % на день. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Положення Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024, не були приведені у відповідність з вимогами Закону. З огляду на вказане, дії позивача в частині нарахування процентної ставки у розмірі 1,5% на день, що значно перевищує встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 %, були несправедливими та безумовно порушували права відповідача, а тому при вирішенні даного спору такі підлягають зміні з врахуванням положень законодавства. В той же час, приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Вказана норма діяла станом на дату укладення договору споживчого кредиту між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] та діє на даний час. Таким чином, кредитор при укладенні договору, був обмежений у праві встановлювати денну процентну ставку в розмірі більшому, ніж 1 %. Визначаючи суму процентів, які підлягають стягненню у даній справі, суд керується умовами договору щодо суми кредиту та строку кредитування та застосовує вимогу закону щодо максимального розміру денної процентної ставки. Таким чином відсотки, за період з 11.05.2024 по 09.06.2024 (включно) із застосуваннями денної процентної ставки в розмірі 0,525 % у розрахунку розраховано вірно та становлять загальну суму 3144,75 грн. За період з 10.06.2024 по 31.03.2025 (включно), виходячи зі строку кредитування, встановленого п. 1.3 Договору, сума процентів складає 61947,02 грн. (20998,99 грн. * 295 днів * 1% річних/день = 61947,02 грн.) Отже, загальна сума процентів за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 11.05.2024 по 31.03.2025 (нарахованих первісним кредитором) у даній справі, становить 65091 грн. 77 коп. (61947,02 грн. + 3144,75 грн. = 65091,77 грн.) Стосовно позовних вимог про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» нарахованих позивачем відсотків за 36 календарних днів у сумі 11339,28 грн., суд зазначає наступне. Представником позивача у позові зазначено, що станом на дату укладання договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025, строк дії договору № 4639731 від 11.05.2024 по не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2025 по 06.05.2025 (36 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 11339,28 грн. (20998,99 грн. * 1,5% = 314,98 грн.* 36 календарних дні). Разом з тим, нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 55) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором № 4639731 від 11.05.2024 період з 01.04.2025 по 06.05.2025 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою процентів за 36 календарних днів у розмірі 11339,28 грн., в межах строку договору. Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025, «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 110603,70 грн., яка складається з: 20998,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 81264,84 грн. - заборгованості за процентами та 8339,87 грн. - штрафні санкції (а.с. 16). Таким чином до позивача, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4639731 від 11.05.2024 у розмірі 110603,70 грн. Однак, право вимоги на нараховані відсотки за 36 календарних днів (період з 01.04.2025 по 06.05.2025) у сумі 11339,28 грн. позивачу (факторові) не передавалось. Враховуючи вищевикладене, вимога позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 36 календарних днів за період з 01.04.2025 по 06.05.2025 у сумі 11339,28 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивач не обґрунтував його право на нарахування цих відсотків. Щодо позовних вимог про вирішення питання в порядку частин 10-11 ст. 265 ЦПК України про зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, і це питання повинно вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами виникли 11.05.2024, тобто вже під час дії в Україні воєнного стану, що діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, про те що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4639731 від 11.05.2024 у розмірі 86090 грн. 76 коп., яка складається : 20998 грн. 99 коп. - суми основного боргу (тіла кредиту) та 65091 грн. 77 коп. - відсотків нарахованих за період з 11.05.2024 по 31.03.2025. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 108). Таким чином, з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню витрати зі спати судового збору у розмірі 1835 грн. 74 коп. (2422,40 грн. х 86090,76 грн. /113603,11 грн. = 1835,74 грн.). Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 93-94); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС № 9422/10 (а.с. 71) видане головою Ради адвокатів Київської області П.А. Бойком; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1999658 (а.с. 41); копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, у якому зазначено, що правова допомога надавалась за такі послуги: зустріч адвоката з клієнтом, надання усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань - 440,00 грн., дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи - 840,00 грн., аналіз чинного законодавства та судової практики 440,00 грн., підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання та узгодження позиції 840,00 грн., письмова юридична консультація 840,00 грн., проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, складення та оформлення адвокатських запитів 840, 00 грн., складання позовної заяви за кредитним договором № 4639731 від 11.05.2024 - 1 640,00 грн., складання та оформлення інших документів (додатків до позовної заяви) 840,00 грн., складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання) 1640,00 грн., представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях 1640,00 грн. Загальна сума витрат - 10000,00 грн. Отже, судом встановлено, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи становить 10000,00 грн. Згідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило. З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені та обґрунтовано нараховані, пропорційні та співмірні судові витрати на професійну правничу допомогу, але пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 7578 грн. 20 коп. (10000,00 грн. х 86090,76 грн. /113603,11 грн. = 7578,20 грн.).

Outcome: partial