Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08 липня 2014 року між Кузьминським споживчим товариством та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу основних засобів, згідно якого позивач придбав у відповідача нежитлову будівлю гаража із складськими приміщеннями загальною площею 77,7 кв.м., що знаходяться в с. Радісне Хмельницького (на той час Красилівського) району Хмельницької області. У п. 1.2 Договору вказано, що документом, що підтверджує право власності продавця на вказане майно є довідка про перебування на балансі Кузьминського споживчого товариства, технічна документація на дане майно не виготовлялася. Балансова вартість нежитлової будівлі станом на день укладення договору купівлі продажу становила 48 600 грн., які покупець перерахував у касу продавця (п. 2.1, 2.2 Договору). Відповідно до умов розділу 3 Договору купівлі-продажу від 08.07.2014 року передача майна здійснюється за актом приймання-передачі в трьох денний строк з дня укладення договору купівлі-продажу, право власності на майно виникає з дня підписання акту приймання передачі. Розділом 6 Договору продавець гарантував покупцю, що відчужуване майно не продано, не передано в оренду, в іпотеку, не знаходиться під арештом та під забороною відчуження, судових спорів щодо цього майна та прав третіх осіб немає. А також продавець гарантував, що він є законно існуючою юридичною особою відповідно до законодавства України, має усі повноваження і законні права на укладення такого правочину; особа, яка підписує цей договір, є належним чином уповноважена на це від імені продавця для цілей укладання цього договору на умовах, викладених у ньому. Якщо будь-які умови цього договору стануть незаконними збудь-яких обставин, це не впливає на чинність та силу інших умов договору. За умовами заключних положень Договору він набрав законної сили з моменту його підписання, недійсність окремих положень договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг бути укладений без включення до нього таких положень. 08 липня 2014 року між Кузьминським споживчим товариством та [PERSON] було укладено акт приймання передачі основних засобів згідно якого Кузьминське споживче товариство передало, а [PERSON] отримав нежиле приміщення загальною площею 77,7 кв.м. будівлю гаража зі складським приміщенням. Пунктом 1.4 вказано, що технічна документація на нежиле приміщення будівлі гаража зі складськими приміщеннями не виготовлялося. Відповідно до довідки Красилівської районної спілки споживчих товариств № 30 від 06.05.2025 року [PERSON] вартість будівлі гаража зі складським приміщенням згідно договору купівлі продажу від 08.07.2014 року та акту приймання передачі до нього сплачена повністю в розмірі 48 600 грн., нежитлові приміщення списані з балансу Кузьминського споживчого товариства. 16 грудня 2016 року [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будівлю гаража з складськими приміщеннями, що розташовані по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] добросовісно заволодів нежитловою будівлею гаража з складськими приміщеннями, відкрито та безперервно ними володіє, доглядає, забезпечує схоронність, однак своє право власності на них не оформив з тих причин, що відповідач Кузьминське споживче товариство ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу основних засобів від 08.07.2014 року, посилаючись на те, що нежитлова будівля гаража з складськими приміщеннями по [ADDRESS] , списані з балансу Кузьминського споживчого товариства, і тому позивач [PERSON] змушений звернутися до суду з метою надання спірному договору необхідного правового статусу. Будь-яка інша особа з 2014 року не виявила інтерес до будівлі гаража з складськими приміщеннями по [ADDRESS] , не претендує на неї та не заявляє ніяких претензій на неї. З метою подальшого оформлення права власності на будівлі гаража з складськими приміщеннями по [ADDRESS] , на замовлення позивача [PERSON] 16.12.2016 року було виготовлено технічних паспорт на вищезазначену нежитлову будівлю. Право власності на вказану нежитлову будівлю ні за ким не зареєстровано з 2014 року по теперішній час. Дії відповідача унеможливлюють нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу, перешкоджають позивачу як покупцеві оформленню права власності на придбану ним нежитлову будівлю гаража зі складськими приміщеннями, порушують його права володіння, користування та розпорядження придбаним у відповідача майном. Аргументи учасників справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач Голова правління споживчого товариства «Кузьминське споживче товариство» подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги [PERSON] визнають, не заперечують проти їх задоволення. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 08 липня 2014 року між Кузьминським споживчим товариством та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу основних засобів, згідно якого позивач придбав у відповідача нежитлову будівлю гаража із складськими приміщеннями загальною площею 77,7 кв.м., що знаходяться в с. Радісне Хмельницького (на той час Красилівського) району Хмельницької області. (а.с. 6). 08 липня 2014 року між Кузьминським споживчим товариством та [PERSON] було укладено акт приймання передачі основних засобів згідно якого Кузьминське споживче товариство передало, а [PERSON] отримав нежиле приміщення загальною площею 77,7 кв.м. будівлю гаража зі складським приміщенням. (а.с. 7). Відповідно до довідки Красилівської районної спілки споживчих товариств № 30 від 06.05.2025 року [PERSON] вартість будівлі гаража зі складським приміщенням згідно договору купівлі продажу від 08.07.2014 року та акту приймання передачі до нього сплачена повністю в розмірі 48 600 грн., нежитлові приміщення списані з балансу Кузьминського споживчого товариства. (а.с. 14). Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 ЦК України, згідно з вимогами якої такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 вказаної статті ЦК, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 3 статті 640 ЦК України, визначено, що договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки сторони у справі домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, що підтверджено письмовими доказами, проте одна із сторін, а саме відповідач у справі ухиляється від його нотаріального посвідчення, а також враховуючи, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку про можливість визнання дійсним договору купівлі-продажу від 08 липня 2014 року, укладеного між продавцем Кузьминським споживчим товариством та покупцем [PERSON] тавизнання права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: approved