Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10 жовтня 2025 року звернулася до Охтирського міськрайонного суду з цим позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 04 листопада 1988 року виконкомом Мезенівської сільської ради, актовий запис № 10. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Між ними відсутній спір щодо розподілу спільного майна, розірвати шлюб в органах РАЦС неможливо через відсутність згоди на це відповідача. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, надання строку для примирення є недоцільним. Позивачка в судове засідання не прибула, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує /а.с. 17/. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини свого неприбуття суд не повідомив, відзив не подав /а.с. 15, 24/. Суд з урахуванням думки сторони позивача вважає за можливе розглянути справу без участі сторін у заочному порядку за правилами ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні установлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 04 листопада 1988 року виконкомом Мезенівської сільської ради, актовий запис № 10 / а.с. 6/. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2023 року. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви N N 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім`ї та подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. Позивачка в своїй заяві вказала, що сплачений судовий збір залишає за собою.

Outcome: approved