Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

25 листопада 2025 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Литовченка Сергія Івановича, який діє в інтересах [PERSON] , у якій просить: припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 03.11.2021. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеса від 23.05.2023 по справі №522/3161/23 розірвано шлюб між ним та [PERSON] . 03.11.2021 Балаклійським районним судом Харківської області видано судовий наказ простягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2023 виключено відомості про [PERSON] , як батька [PERSON] , який народився [INFO] , з актового запису №10, складеного 12 березня 2018 року виконавчим комітетом Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області. Враховуючи, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , проте існує обов`язкове до виконання нескасоване судове рішення, яким з позивача на теперішній час стягуються аліменти на користь відповідача, тому просить суд припинити стягнення аліментів на його утримання. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Литовченко С.І. подав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачки адвокат Дукіна Д.С. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги визнала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України), у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. Судом встановлено, визнається та не оспорюються сторонами, що сторони з 01 листопада 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження батьками дитини були записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . 03.11.2021 Балаклійським районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін (а.с. 13). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2023 виключено відомості про [PERSON] , як батька [PERSON] , який народився [INFO] , з актового запису №10, складеного 12 березня 2018 року виконавчим комітетом Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області (а.с. 17-18). Вказане рішення суду набуло законної сили. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Заявляючи позов, [PERSON] посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати за аліментами, на те, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька дитини. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, виключення запису про батьківство є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і, відповідно відсутні підстави для подальшого стягнення з [PERSON] аліментів на дитину на користь відповідачки [PERSON] . Зважаючи на те, що відповідачка надала заяву, у якій повністю визнала позовні вимоги, суд приймає визнання нею позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Виходячи з наведеного та враховуючи те, що відповідачка повністю визнала позовні вимоги позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки він не є біологічним батьком дитини та сплачувати аліменти на її утримання не зобов`язаний. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 605,60 гривні, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (1211,20 х 0,5 = 605,60). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 гривні відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved