Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 100 000,00 грн за кредитним договором № 1405-3333 від 06.06.2024 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед позивачем. Позивач зазначає, що станом на дату подання позову загальна заборгованість становить 127 608,08 грн, проте позивач просить стягнути лише 100 000,00 грн (20 000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом та 80 000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами), зазначає, що має намір списати залишок заборгованості у сумі 27 608,08 грн. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо умов надання споживчих кредитів. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 06.11.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між позивачем (кредитодавцем) та відповідачкою (позичальницею) було укладено кредитний договір № 1405-3333 від 06.06.2024 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 12 200,00 грн строком на 365 календарних днів (п. 4.13 кредитного договору) з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,16% за кожен день користування кредитом протягом перших 15 календарних днів першого базового періоду (промо-ставка). Відповідачка отримала обумовлені кредитним договором кошти 06.06.2024 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказала позивачу. Згідно з додатковою угодою № 1 від 10.06.2024 до договору про відкриття кредитної лінії № 1405-3333 від 06.06.2024 позивач та відповідачка домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 7 800,00 грн та збільшення строку кредитування до 369 днів. Таким чином, загальна сума наданого кредиту становить 20 000,00 грн (12 200,00 грн за основним договором та 7 800,00 грн за додатковою угодою). Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено позивачем та введено відповідачкою. Відповідно до п. 4.13 кредитного договору строк кредитування становив 365 календарних днів з моменту підписання договору, в подальшому збілшеному до 369 днів відповідно до умов додаткової угоди до кредитного договору. Пунктом 4.11 кредитного договору визначено поняття базового періоду як проміжків часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальниці настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Базовий період становить 15 календарних днів. Кредитний договір містить також умови щодо знижених процентних ставок, які застосовуються протягом перших базових періодів за умови своєчасної сплати процентів (промо-ставка 1,16% на день протягом перших 15 днів, знижена ставка 1,45% на день), а також умови щодо стандартної (базової) процентної ставки, яка застосовується при несвоєчасній оплаті процентів за користування кредитом (п. 10.1-10.2 кредитного договору, п. 6.8 Правил відкриття кредитної лінії). У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідачки утворилась заборгованість, з якої позивач просить стягнути 100 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн заборгованість за тіло кредиту; 80 000,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту та квитанцією про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Відповідачка, отримавши кредитні кошти, була зобов`язана в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідачка, у свою чергу, не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. У даному випадку кредитний договір укладено 06.06.2024, тобто у період дії обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1,5%. Встановлені договором процентні ставки у розмірі 1,16% на день (промо-ставка) та 1,45% на день (знижена ставка) були правомірними на момент укладення договору та не перевищували встановленого законом обмеження, а тому нарахування процентів за такими ставками протягом строку кредитування є правомірним. Суд перевірив відповідність заявленої суми процентів максимально можливій сумі за встановленим договором строком кредитування (369 днів) та процентними ставками. Заявлена позивачем сума процентів 80 000,00 грн є меншою за максимально можливу суму процентів за весь строк кредитування, а отже нарахування цієї суми є правомірним та не перевищує встановлених договором та законом меж. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідачки на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved