Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2020 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] уклали кредитний договір №3344919000/252002, за умовами відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн., строк кредиту 16 дні. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3344919000/252002 від 26.02.2020 року, що уклали ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3344919000/252002 від 26.02.2020 року, що уклали ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 6181,60 грн. Ухвалою суду від 28.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено її розгляду проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву. 16.12.2025 від представника відповідача адвоката Рачковської А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивачем не надано первинних документів, таких як виписка за рахунком або платіжна інструкція, для підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором. Крім того, представник відповідача вказує, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який є обов`язковим для такої категорії справ, а також не погоджується із розміром нарахованих відсотків, посилаючись на те, що відповідно до умов договору загальний розмір нарахованих відсотків складає 481,60 грн. Крім цього, зазначає, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні акти про передачу «документів про право вимоги». 19.12.2025 від представника позивача найшла відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги, доводи сторони відповідача викладені у відзиві вважає безпідставними, необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню зважаючи на наступне. Між первісним кредитором та відповідачем був укладений електронний кредитний договір, підписаний зокрема відповідачем цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Виконання первісним кредитором свого обов`язку відповідно до умов договору, а саме перерахування коштів на зазначену відповідачем банківську картку, підтверджується листом ТОВ «ПРОФІТГІД», яке є платіжним провайдером та надає первісному кредитору послуги з переказу коштів. Позивач, як і первісний кредитор, не можуть надати первинні бухгалтерські документи для підтвердження, оскільки не є банківськими установами, а отже і не можуть формувати виписки по особових рахунках клієнтів. Щодо нарахування відсотків за кредитом, представник позивача вказує, що нарахування відбулося відповідно до п.2.3 кредитного договору, відповідно до якого нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Щодо переходу права вимоги до позивача, зазначає, що позивачем надані договір факторингу, договір про відступлення права вимоги та відповідні витяги з Реєстрів боржників. Представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, підтримала відзив. Водночас заявила клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу, та про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представника позивача. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено, що 26.02.2020 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3344919000/252002, шляхом підписання останньою одноразовим ідентифікатором кредитного договору № 3344919000/252002 від 26.02.2020 з додатками, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. на строк 16 днів. Згідно п. 1.3 процентна ставка становить 675,25 % річних від суми кредиту з розрахунку 1,85 % (проценти) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.4 Договору для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка для такого клієнта нараховується відповідно до п. 1.3 договору Згідно п.1.5 Договору кредит надається у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (4868-19ХХ-ХХХ-6243 - вказано у Договорі). Згідно письмового Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів б/н, без дати, ТОВ «ПрофітГід» підтверджує успішність переказу грошових коштів на рахунок отримувача: надавач платіжних послуг: ТОВ «ПрофітГід», платник ТОВ Гоуфінгоу, номер транзакції 32020-21622-34382, дата та час здійснення переказу коштів: 26.02.2020 08:49:49 PM, сума переказу: 2000,00грн., емітент платіжної картки отримувача: CONCORD BANK, номер платіжної картки отримувача 4868-19ХХ-ХХХ-6243, призначення переказу: видача кредиту #3344919000/252002. Таким чином, враховуючи, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечує щодо факту укладення кредитного договору, суд вважає такий факт доведеним. Також, суд приходить до висновку, що первісним кредитором було виконано зобов`язання за договором та надано відповідачу грошові кошти, шляхом перерахування на банківську картку зазначену в договорі. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3344919000/252002 від 26.02.2020 року, що уклали ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , що підтверджується наданим договором факторингу та витягом з Реєстру боржників до договору факторингу. 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором № 3344919000/252002 від 26.02.2020 року, що уклали ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , що підтверджується наданим договором відступлення права вимоги та витягом з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги. Таким чином, позивачем, на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, доведено факт набуття права вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3344919000/252002 від 26.02.2020 року, реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021, реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021, загальна сума заборгованості складає 6181,60 грн., з яких: 2000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4181,60 грн. заборгованість за відсотками. Суд враховує, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Суд звертає увагу, що звертаючись з вимогою про нарахування відсотків за кредитним договором у розмірі 3 885,00 грн. ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» вказаний розмір належним чином не обґрунтовує, зазначаючи про право нараховувати такі відсотки до дня повного погашення заборгованості, та посилається виключно на виписку з особового рахунку за кредитним договором станом на 26.05.2025, розрахунку заборгованості за відсотками не надає. Посилання ж у кредитному договорі на те, що договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань (п.1.2), а також, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення заборгованості (п.2.3), у силу принципу contra proferentem повинні тлумачиться проти того, хто їх написав (у даному випадку проти кредитора), у зв`язку з чим не змінюють правової природи цих процентів. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Враховуючи викладене суд вважає, що у цьому випадку до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору, таким чином погоджуючись із розрахунком, наданим представником відповідача, відповідно до якого фактична сума заборгованості складає 2481,60 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 481,60 грн заборгованість за відсотками. Інша сума позовних вимог є необґрунтованою і у їх задоволенні слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 10500,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. За правилами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року в справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» надано копії таких документів: договір № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 року; акт про отримання правової допомоги від 10.12.2025 року; платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 9761 від 10.12.2025 року, згідно з якою ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перерахувало 10500,00 грн. [PERSON] за надання правничої допомоги. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач просила відмовити у стягненні витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10500 грн, посилаючись на те, що представник позивача адвокат Пархомчук С.В. є засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Таким чином, надаючи послуги позивачу, адвокат фактично надавав послуги самому собі, що суперечить вимогам ч.4 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та абз.1 ст.6, абз.1 ст.9 Правил адвокатської етики. Крім того, вважає такий розмір витрат необґрунтованим та неспівмірним складності справи. Враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат за надання професійної правничої допомоги, а також принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, зокрема предметом позову, його ціною, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд з огляду на розумну необхідність та реальність судових витрат для даної справи, яка є малозначною та розгляд якої здійснюється у спрощеному провадженні, дійшов висновку про зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3600,00 грн. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо адвоката як кінцевого бенефіціара позивача, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, питання притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката за порушення ч.4 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та абз.1 ст.6, абз.1 ст.9 Правил адвокатської етики не відноситься до компетенції суду. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи клопотання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., суд приходить до висновку про пропорційне стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи положення ч.10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 972,59 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.525, 526, 530, 546, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та

Outcome: partial