Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості на загальну суму 43 365 гривень 88 копійок за Кредитним договором № 445361-КС-001, з яких - 19 015,92 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 24 349,96 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вимоги обґрунтовано тим, що 23.01.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями в порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» укладено договір № 445361-КС-001 про надання кредиту. В подальшому 29.07.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою строк дії договору продовжено. За умовами договору ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на банківську картку відповідача 50 000,00 гривень кредитних коштів, а відповідач зобов`язався їх повернути і сплатити відсотки за ставкою 0,8769455% в день. Відповідач належним чином свої кредитні зобов`язання не виконувала, лише частково сплатила кошти на суму 51 200,00 гривень, у зв`язку із чим станом на 08.02.2025 у неї утворилась заборгованість в загальній сумі 43 365,88 гривень, яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 19015,92 грн; суми прострочених платежів по процентах 24 349,96 грн. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 05 березня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю. В обґрунтування такої позиції послалась на те, що нарахування відсотків за користування кредитом у будь-якому випадку суперечить п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як її чоловік є військовослужбовцем, а тому позивачем безпідставно зараховано сплачені нею кошти в погашення відсотків. Вказала, що нею повністю сплачено тіло кредиту, навіть з переплатою. Також у відзиві просила провести експертизу з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому повністю підтримав позовні вимоги та вказав, що посилання позивача на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у даній справі є безпідставним. Також просив у задоволенні клопотання позивача щодо призначення експертизи відмовити за його безпідставністю. Відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, у яких фактично висловила позицію аналогічну змісту свого відзиву; просила позовну заяву залишити без задоволення. Також від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 23 січня 2022 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку Закону України «Про електронну комерцію» уклали договір № 445361-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає [PERSON] кредитні кошти в розмірі 50 000,00 гривень на 16 тижнів під фіксовану процентну ставку в день: 0,87696455 %. Комісія за надання кредиту 7 500,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 92 400,00 гривень. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 4805,75%. Дата видачі кредиту 23.01.2022, дата повернення кредиту 15.05.2022 (пункт 1 договору). Згідно з пунктом 1 кредитного договору позивач надає відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених зазначеним договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. На виконання умов договору ТОВ «Бізнес Позика» 23 січня 2022 року перерахувало на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] обумовлену суму кредитних коштів в розмірі 50 000,00 грн двома платежами по 25 000,00 грн, що підтверджується довідками ФК «Елаєнс» від 22.02.2025 та наданою АТ КБ Приватбанк» банківською випискою по картці № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] 29.07.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку Закону України «Про електронну комерцію» уклали додаткову угоду №1 до Договору №445361-КС-001, якою строк кредитування продовжено до 07.10.2022. Зі змісту даної угоди вбачається, що відповідач [PERSON] підписавши цю угоду підтверджує наявність заборгованості станом на 29.07.2022 в розмірі 58 723,88 гривень. Згідно із довідкою про стан заборгованості [PERSON] за Договором № 445361-КС-001 від 23.01.2022 та розрахунком заборгованості за цим договором заборгованість відповідача перед позивачем станом на 08.02.2025 становить 43 365,88 гривень, з яких: за кредитом 19 015,92 гривень, за відсотками 24 349,96 гривень. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і надалі Закон в редакції на дату укладення кредитного договору у цій справі 20.08.2022) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із положеннями статті 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Стороною позивача до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, пропозицію (оферта) укласти кредитний договір № 445361-КС-001, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення цього договору, сам кредитний договір, додаткову угоду, усі які підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом. Отже, існування між сторонами кредитних правовідносин належним чином підтверджене та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а також відповідачем не заперечується. Кредитний договір №445361-КС-001містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак враховуючи його особисте підписання відповідачем, були достеменно відомі останній. Після підписання договору та в подальшому додаткової угоди у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування ними. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Бізнес Позика» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі 50 000,00 грн. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором та додатковою угодою строк не виконала. Що стосується клопотання відповідача про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, встановлено, що заявляючи таке клопотання відповідач взагалі не зазначила, які саме спеціальні знання у даній справі є необхідними, без яких встановити відповідні обставини у справі неможливо, та фактично відповідач не погоджується лише з тим, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом, а тому суд вважає таке клопотання безпідставним та таким що не підлягає до задоволення. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Існування у відповідача заборгованості перед позивачем підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості, який відповідає умовам кредитного договору в частині основної суми боргу, нарахованих до 07.10.2022 відсотків. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 94 565,88 гривень, з яких: за кредитом 50 000,00 гривень, за відсотками 37 065,88 гривень, по комісії 7 500,00 гривень. Після сплати відповідачем 51 200, 00 гривень, залишок заборгованості складає 43 365, 88 гривень. Як зазначено вище, суми заборгованості за договором позики за розрахунками позивача складається із тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії та враховують здійснені відповідачем платежі в загальній сумі 51 200,00 гривень. Щодо доводів відповідача про безпідставне нарахування їй як дружині військовослужбовця відсотків за користування кредитними коштами, встановлено таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону, дія внесених змін поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Отже саме цим Законом № 1275-VII визначено, що дія внесених ним змін поширюється на військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, і застосовується з моменту призову під час мобілізації та до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Відповідач є дружиною військовослужбовця. Дійсно, Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції. Зокрема, зазначений пункт доповнено нормою про те, що дружинам військовослужбовців не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, крім кредитних договорів, укладених з метою придбання майна, віднесеного (або такого, що буде віднесено) до об`єктів житлового фонду жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них, та/або автомобіля. Разом з тим, у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону № 3633-IX відсутні положення, які б передбачали поширення цих змін на період з моменту призову військовослужбовця під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, як це було визначено попередніми законодавчими змінами щодо самих військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних. Отже, у частині, що стосується дружин військовослужбовців, зміни застосовуються з моменту набрання чинності Законом № 3633-IX, а саме через один місяць з дня, наступного за днем його опублікування, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, а не з моменту призову під час мобілізації та до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби як це було передбачено в Законі № 1275-VII і стосувалось виключно військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних. Посилання відповідача на те, що положення Конституції України нібито передбачають зворотну дію в часі Закону щодо ненарахування процентів за користування кредитними коштами, є необґрунтованими та неприйнятними. Згідно усталеною конституційно та судовою практикою, зокрема і Рішення КСУ №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, справа N 1-7/99 на яке покликається відповідач, зворотна дія нормативно-правових актів у часі допускається виключно у випадках, коли новий закон пом`якшує чи скасовує юридичну відповідальність особи. Проценти за користування кредитом, встановлені умовами кредитного договору, не є заходом юридичної відповідальності, а становлять договірний платіж елемент виконання грошового зобов`язання, добровільно прийнятого стороною при укладенні договору. Нарахування таких відсотків є договірним обов`язком боржника. Правова природа процентів за користування кредитом відрізняється від штрафних санкцій (пені, штрафу), які застосовуються у разі прострочення виконання зобов`язання та мають характер відповідальності. Проценти ж визначають плату за надану можливість користування кредитними коштами та підлягають стягненню відповідно до умов договору та приписів статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України. Нараховані за кредитним договором відсотки не можуть кваліфікуватися як міра відповідальності, оскільки є складовою частиною основного грошового зобов`язання та підлягають сплаті незалежно від наявності чи відсутності порушення з боку боржника. Таким чином, твердження відповідача про можливість застосування зворотної дії закону до правовідносин щодо нарахування процентів не ґрунтується на вимогах Конституції України та суперечить правовій природі процентів як плати за користування кредитними коштами. Щодо стягнення заборгованості за комісією. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 1 Договору № 445361-КС-001 від 23 січня 2022 року передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 7 500,00 гривень, розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору, встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28). Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору № 445361-КС-001 від 23 січня 2025 року щодо сплати комісії в розмірі 7 500,00 гривень за надання кредиту є нікчемними. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховний Судом в постанові від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц. Враховуючи наведене суд відхиляє здійснений позивачем розрахунок заборгованості, згідно з яким відповідач сплатила на погашення заборгованості 51 200,00 гривень, з яких на погашення тіла кредиту зараховано 30984,08 гривень; на погашення процентів - 12 715,92 гривень; на погашення комісії - 7 500,00 гривень. Ураховуючи те, що умови Договору щодо сплати комісії в розмірі 7 500,00 гривень є нікчемними, то сплачена відповідачем сума комісії 7 500,00 гривень мала бути зарахована на погашення тіла кредиту. Таким чином, заборгованість відповідача буде складати 35 865, 88 гривень, з яких 11 515,92 грн заборгованість за тілом кредиту, 24 349, 96 грн - за відсотками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.526, 530, 610 ЦК України та ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та інших складових кредитного зобов`язання належним чином не виконувала, тим самим порушила умови договору, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість в загальній сумі 35 865, 88 гривень, з яких 11 515,92 грн заборгованість за тілом кредиту, 24 349, 96 грн - за відсотками, яка підлягає стягненню в користь ТОВ «Бізнес Позика» в судовому порядку. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих і частково погашених відповідачем кредитних коштів та процентів, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитними договорами, із зарахуванням сплаченої комісії в суму погашення тіла кредиту. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог з розрахунку задоволення 82,70%.

Outcome: partial