Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У грудні 2025 року позивач, за представництва адвоката Єсіпової Катерини В`ячеславівни, за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 внаслідок припинення роботи Селидівського міського суду Донецької області з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, який продовжено до 03 лютого 2026 року, звернувся до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 25 вересня 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя між подружжям не склалось, через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття любові та поваги, нехтування відповідачкою сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. З початку 2018 року сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. З початком повномасштабної агресії російської федерації проти України, позивач в 2022 році виїхав із Донецької області до м. Кам`янського Дніпропетровської області, де почав жити та працювати, а відповідачка залишилась на тимчасово окупованій території України, та за відомостями позивача, відповідачка переїхала до росії. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають. Вважає, що примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2025 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 08 грудня 2025 року. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача з Єдиного державного демографічного реєстру, а також інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо зареєстрованого місця проживання позивача та відповідача, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. 18 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилася. 16 грудня 2025 року на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява, в якій вона позов визнала, а також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 2001 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 11). Сімейне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття любові та поваги, шлюбні відносини між сторонами припинені, з початку 2018 року подружжя проживає окремо та не веде спільного господарства. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved