Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Представник позивача Романішін Є.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6545 га, з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009. Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті залишилася спадщина, а саме: земельна ділянка площею 1,487 га, розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - 1,237 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,250 га, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123. земельна ділянка площею 3,4146 га, розташована на території Капустинської сільської ради Володарського району Київської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належить померлому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №010385, виданого Володарською районною державною адміністрацією Київської області 12 листопада 2007 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.327.00028. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Капустинської сільської ради, Володарського району, Київської області 25 листопада 2010 року, зареєстровано в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації Київської області, реєстрова книга 1, реєстровий номер 163. Спадкоємцем померлого є його син - позивач [PERSON] , який належним чином оформив спадщину на все майно, окрім земельної ділянки площею 1,237 га, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123. Копія державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131 Зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009 повністю накладається на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 1,074 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123. Тому, позивач оформив спадкові права лише на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,163 га, кадастровий номер 3221682801:01:035:0015, а інша частина земельної ділянки загальною площею 1,074 га. залишилась неоформленою. Ділянка площею 1,074 га. була передана батькові позивача Капустинською сільської радою у приватну власність ще 20 жовтня 2003 року. Проте, та ж Капустинська сільська рада 19.11.2015 року затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину [PERSON] та передала йому у власність земельну ділянку площею 0,6545 га для ведення особистого селянського господарства, яка по координатах повністю накладається на земельну ділянку, що належала [PERSON] , батьку позивача. В подальшому [PERSON] відчужив вищевказану земельну ділянку [PERSON] , що підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 450070301). [PERSON] на даний час є власником вищевказаної земельної ділянки та залучена до справи в якості співвідповідача. У зв`язку з вищевикладеним обставинами, позивач не може оформити спадщину після смерті батька, не може повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке належить йому за законом, за власною волею, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Романішін Є.В. надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Відповідач 1 [PERSON] надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач 2 Представник Володарської селищної ради, в судове засідання не з`явилися надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8), після смерті якого залишилася спадщина. Спадкоємцем померлого є його син - позивач, [PERSON] (а.с. 13), котрий належним чином оформив спадщину на все майно, окрім земельної ділянки площею 1,237 га, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131 (а.с. 8-9 ), що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.11.2016 р. реєстр №1692, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.12.2016 р. реєстр №1742, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.2024 р. реєстр №1-508, витягом з Державного реєстру речових прав №383329102 від 18.06.2024 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.2024 р. реєстр №1-509, витягом з Державного реєстру речових прав №383330484 від 18.06.2024 року, копії яких містяться в додатку до позову (10-17). Державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Дубінською Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр за №1-509 від 18.06.2024 р., на земельну ділянку, площею 0,163 га , що розташована на території: [ADDRESS] , яка визначена в натурі (на місцевості), закріплена межовими знаками і зазначена у кадастровому плані, кадастровий номер 3221682801:01:035:0015, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123. Вказана земельна ділянка передана для ведення особистого селянського господарства. Згідно з державним актом на право приватної приватної власності на землю площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Земельна ділянка з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009 накладається на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 1,074 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії PЗ №278131, виданого 20 жовтня 2003 року Капустинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №123. Позивач оформив спадкові права лише на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,163 га, кадастровий номер 3221682801:01:035:0015, а інша частина земельної ділянки загальною площею 1,074 га. залишилась неоформленою. Ділянка площею 1,074 га. була передана батькові позивача Капустинською сільської радою у приватну власність ще 20 жовтня 2003 року. Проте, та ж Капустинська сільська рада 19.11.2015 року затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину [PERSON] та передала йому у власність земельну ділянку площею 0,6545 га для ведення особистого селянського господарства (звор. а.с. 13), яка по координатах повністю накладається на земельну ділянку, що належала [PERSON] , батьку позивача (а.с. 21). [PERSON] відчужив вищевказану земельну ділянку [PERSON] , що підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 450070301), [PERSON] є власником вищевказаної земельної ділянки (а.с. 21). Як встановлено в судовому засіданні, дана реєстрація земельної 3221682801:01:036:0009 та державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку проведена всупереч закону та позбавляє позивача можливості відновити її межі земельної ділянки по фактично існуючій межі та відповідно до правовстановлюючих документів. У відповідності до ст. 79-1 Земельного Кодексу України в ред. 2001 року, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. В той же час, у відповідності до п. 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. При приватизації земельної ділянки батьком позивача, кадастровий номер не був присвоєний, але земельна ділянка була сформована. У відповідності до п. 2. Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» , у разі якщо відомості про земельні ділянки право власності (користування) на які виникло до 2004 року не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. Відповідно до ст.22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру мають відповідати законодавству. Відповідно до ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року (зі змінами), державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок на підставі заяви про державну реєстрацію утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України та положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. ст. 321 Цивільного кодексу України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. П. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) державний реєстратор , зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 [PERSON] за письмовим клопотанням від 14.11.2025 року, позовні вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6545 га, з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009 та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 3221682801:01:036:0009 - визнано повністю, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved