Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

27 серпня 2025 року ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" заборгованість за договором. 22 жовтня 2025 року на підставі ухвали судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 вказана позовна заява передана до Лубенського міськрайонного суду для розгляду. 14 листопада 2025 року на підставі ухвали судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.10.2025 вказана позовна заява передана до Чорнухинського районного суду Полтавської області для розгляду. Позов обґрунтований тим, що 11.12.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z62.00610.003457661, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 29182,00 грн, строком до 11.12.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором кредиту № Z62.00610.003457661від 11.12.2017 року. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило ТОВ «ФК« Профіт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором кредиту № Z62.00610.003457661 від 11.12.2017 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 43212,24 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом в розмірі 12200,82 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 5953,79 грн, заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 25057,63 грн. Тому просили стягнути з відповідача користь ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" заборгованість в розмірі 43212,24 грн, сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її для розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «ФК «Профіт Капітал», на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила.Заяв та клопотань про відкладення розгляду цивільної справи на адресу суду не надходило та про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.Також на адресу суду відповідачем не надіслано відзив на позовну заяву. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 11.12.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z62.00610.003457661, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на власні потреби в розмірі 29182,00 грн строком до 11.12.2020 року. Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (п. 1.2 Договору). Згідно із п.1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (Маржу Банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15% (п.1.4. Договору). У паспорті споживчого кредиту значиться, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна процентна ставка складає 102,27 % (п.5.7 Договору кредиту). На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, що підтверджується доданою до матеріалів справи Ордером-розпорядженням №1 та Ордером-розпорядженням №2 про видачу кредиту від 11 грудня 2017 року. З виписки по особовому рахунку за період з 11 грудня 2017 року по 19 грудня 2023 року видно, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.00610.003457661 від 11 грудня 2017 року, наданої АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача за кредитом становить 43212,24 грн, з яких: 12200,82 грн - заборгованість за основним боргом, 5953,79 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 25057,63 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу №19/12-2023 клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору (п.2.2. Договору факторингу №19/12-2023). Згідно платіжної інструкції від 20 грудня 2023 року № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» сплатило на користь АТ «Ідея Банк» кошти згідно договору факторингу від 19 грудня 2023 року № 19/12-2023. Відповідно до реєстру боржників №2 від 19 грудня 2023 року до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z62.00610.003457661на загальну суму 43212,24 грн. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги до боржника за кредитним договором № Z62.00610.003457661 від 11 грудня 2017 року. На виконання вимоги даного договору, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» перерахувало на рахунок ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 11861 032,61 грн, та відповідно були здійснено передачі реєстру боржників. Під час складання реєстру боржників №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року була допущена технічна помилка, а саме помилково зазначено номер договору факторингу як №21/12-2023 від 21 грудня 2023 року. 05 березня 2025 року ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було підписано Акт №44 про відсутність взаємних претензій, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що допущена технічна помилка не впливає на дійсність та не скасовує факт переходу права вимоги, оформленого згідно з підписаним реєстром боржників №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року. Відповідно до п.6 Акту №44 Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРІ» Договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, згідно з ч. 1ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту сплачувались не належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. В заяві про виконання ухвали Чорнухинського районного суду Полтавської області від 16.12.2025 представник позивача [PERSON] вказує, що розрахунок заборгованості за тілом кредиту та нарахованими, але несплаченими відсотками здійснений АТ «Ідея Банк» станом на 19.12.2023 року. Починаючи з 22.12.2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не здійснював додаткових нарахувань у зв`язку з невиконанням Відповідачем грошового зобов`язання. Таким чином, заявлена у позовних вимогах сума ґрунтується виключно на розрахунку заборгованості, складеному АТ «Ідея Банк». Водночас, на виконання вимог ухвали Чорнухинського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 185/9835/25 від 16.12.2025, надаємо розрахунок заборгованості за договором кредиту № Z62.00610.003457661 від 11.12.2017 року зроблений представником ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» адвокатом Ушакевич М. П. на підставі наданої банківської виписки. Відповідно до витребуваного розрахунку заборгованості на ухвалу суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 16158,00 грн., із яких з яких заборгованість за основним боргом - 12032,63 грн, 218,65 грн, - сума заборгованості за нарахованими і несплаченими відсотками, 3906,72 грн, - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Згідно з ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог статей 12, 13, 7681, 89 ЦПК України, з урахуванням принципів змагальності сторін та оцінки доказів у їх сукупності, саме останній розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z62.00610.003457661 від 11.12.2017 року, наданий представником ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на виконання ухвали суду та складений на підставі банківської виписки, є належним, допустимим і достовірним доказом, який підлягає врахуванню судом при вирішенні даної справи. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої розрахунок заборгованості є належним доказом за умови його відповідності руху коштів за рахунком та відсутності доказів протилежного. Суд критично оцінює попередній розрахунок заборгованості вказаний в позовній заяві та не покладає його в основу рішення, з огляду на наявні розбіжності. Водночас розрахунок, поданий представником позивача на виконання ухвали суду, суд оцінює у сукупності з іншими доказами та вважає таким, що заслуговує на увагу. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Презумпцію правомірності укладеного договору № Z62.00610.003457661 від 11 грудня 2017 року відповідачем не спростовано, отримання коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а факт користування коштами та часткове погашення заборгованості відповідачем - випискою по рахунку за період з 11 грудня 2017 року по 19 грудня 2023 року. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування зазначеного розрахунку, альтернативного розрахунку заборгованості або доказів, які б свідчили про інший розмір чи відсутність боргу. Щодо стягнення оплати за обслуговування кредиту суд зазначає таке. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З урахуванням встановленого, суд вважає, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту комісії в розмірі 3906,72 грн. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та оскільки судом встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення 12032,63 грн заборгованості за тілом кредиту, 218,65 грн заборгованості за відсотками, а тому підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат по справі, суд вказує таке. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 3028,00 грн (платіжна інструкція №14211 від 17.07.2025 року). Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 2295,89 грн з розрахунку:12251,28 грн х 3028,00 грн / 16158,00 грн = 2295,89 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 01.07.2024 року, укладений із АБ «Правовий Курс», додаткова угода від 01.07.2024 за № 1/1 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, акт № 1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.07.2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6416, довіреність на представництво інтересів позивача від 22.01.2025 року. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання правової допомоги склала 7 000,00 грн /а.с.53-57,59,65-66/. Оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1173,04 грн з розрахунку: 12251,28 грн х 7000,00 грн / 16158,00 грн = 5307,52 грн.

Outcome: partial