Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

09 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позовної заяви зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла своєчасно. За життя чоловік належним чином не оформив своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом на вказане майно, спір за спадщину відсутній. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася до нотаріуса. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не представлено правовстановлюючих документів на спадкове майно, та в разі відсутності вказаних документів позивачеві було рекомендовано звернутись до суду. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 15 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити судове засідання у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач представник Теплицької селищної ради, у заяві зазначив, що щодо задоволення позовних вимог не зеперечує, просить розглянути справу за їх відсутності. Згідно з вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Бджільнянською сільською радою Теплицького району Вінницької області, між [PERSON] та [PERSON] 17.11.1974 року укладено шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 7). Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 березня 2024 року, актовий запис № 99 (а.с. 6). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №1606 від 28.11.2025 року, виданої виконавчим комітетом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, що станом на 15.04.1991 року, будинок по [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспників, [PERSON] , [INFO] , проживав одиноко (а.с. 8). Оформити право власності на житловий будинок позивач не має можливості, так як правовстановлюючі документи на будинок відсутні, шо підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із положеннями статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного, чоловік позивача [PERSON] (спадкодавець) станом на 15 квітня 1991 року мав право на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».) Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно з технічним паспортом № 21685 від 10.11.2025 року, відповідно до якого замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , спадкове майно складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 9-21). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно вимог ч. 1ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, після смерті чоловіка [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved