Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач, 30 липня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3958809 від 14 червня 2021 року в сумі 89700 грн 00 коп. Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Позов мотивовано тим, що 14 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3958809 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит 20000 грн 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір відповідачем підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач зі свого боку умови договору не виконала. 29 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №76-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги стосовно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі стосовно боржника - [PERSON] за кредитним договором №3958809. Внаслідок зазначеного у відповідача перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» виникла заборгованість за кредитним договором №3958809 від 14 червня 2021 року в сумі 89700 грн 00 коп., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20000 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 67500 грн 00 коп., прострочена заборгованість за комісією -2200 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, в якій він просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 06 листопада 2025 року подала до суду письмові пояснення по суті спору, в яких вказала, що факт отримання кредиту не заперечує. При цьому, термін повернення кредиту і сплати комісії - 14 липня 2021 року, тобто строк дії договору закінчився 14 липня 2021 року (п.1.3. договору) і це відомо фактору та особі яка представляє його інтереси, також закінчився строк позовної давності в липні 2024 року, про що також відомо представнику позивача, але ним не подано до суду вмотивованої заяви про продовження строків позовної давності. З позовними вимогами вона не погоджується частково, вважає безпідставним нарахування відсотків за весь термін, окрім першого місяця тобто є дати отримання кредиту, а саме з 14 червня 2021 року по 14 липня 2021 року, так як не надавала своєї згоди на подовження терміну дії укладеної угоди і вважає, що пролонгація вказаного договору з боку позивача є безпідставною та протизаконною. Позивач жодним чином в своєму позові не обґрунтував наявну заборгованість, а вказує тільки те, що вона не сплачує йому кошти за кредитним договором, але не вказує на те, що він як фактор жодним чином не повідомим її про те, на який рахунок потрібно їй сплачувати кошти, також ним не враховано ті суми, які не було сплачено основному кредитору. Також вказує, що вказані у позовній заяві витрати на правничу допомогу жодним чином не підтверджені, що юридична компанія їх надавала та в чому ці витрати полягають, тому вони не підлягають відшкодуванню. За вказаного просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині нарахувань з 14 липня 2021 року по день складання позовної заяви. А також щодо стягнення витрат на правничу допомогу як таких, що необґрунтовані. При розгляді справи просить застосувати позовну давність. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3958809. Відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надано відповідачеві кредит в розмірі 20000 грн (п.1.2. договору), строком на 30 днів, з 14 червня 2021 року по 14 липня 2021 року (п.п.1.3., 1.4 договору), зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Проценти за користування кредитом: 7500 грн 00 коп. нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2, 1.6. договору) та зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 2200 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавшо комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Відповідно до п.2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дагу завершення строку кредитування (з урахуванням можливої пролонгації) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Згідно з пунктом 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначені в п.1.6 договору. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, пролонгацію на стандартних (базових) умовах, а саме позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору. Згідно з пунктом 3.3.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.1.1.-1.6. та п.2.4. цього договору. Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту в п.2.1. договору, тобто шляхом переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір [PERSON] та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор сформовано автоматично на стороні товариства та направлено клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останньою товариству, зазначений у договорі, про що свідчить довідка ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта. Додатком №1 до договору є графік платежів, в якому визначено до сплати суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту. Добровільне укладення відповідачем кредитного договору підтверджується анкетою-заявою на кредит №3958809, в якій зазначені особисті дані відповідача. Крім того, у заяві вказана сума кредиту, строк кредиту, сума повернення, проценти, комісія і таке інше. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача та були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. Згідно з платіжним дорученням №48768086 від 14 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на кредитний рахунок №4441111хххххх5315 [PERSON] 20000 грн, із зазначенням призначення платежу: кошти відповідно до договору №3958809. З Відомості про щоденні нарахування та погашення, первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти за користування кредитом щоденно у сумі 67500 грн. За період з 15 червня 2021 року до 14 липня 2021 року (30 днів) згідно з п.1.5.2 договору (250 грн х 30 днів = 7500 грн 00 коп.), а також щоденно у розмірі по 1000 грн 00 коп. за період з 15 липня 2021 року до 12 вересня 2021 року (60 днів) (1000 грн 00 коп х 60 днів = 60000 грн) згідно з п.1.6, 2.3.1.2 договору. 29 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» як новим кредитором, було укладено договір відступлення прав вимоги №76-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» за плату належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). За відомостями витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №76-МЛ від 29 вересня 2021 року, до ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №3958809 від 14 червня 2021 року, укладеним з [PERSON] . Загальна сума заборгованості становить 89700 грн 00 коп., з яких: залишок по тілу кредиту 20000 грн 00 коп, залишок по відсотках 67500 грн 00 коп, залишок по комісії 2200 грн 00 коп. На підтвердження здійснення ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» оплати за вказаним договором відступлення прав вимоги, свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №41765 від 29 вересня 2021 року. Отже, ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» є правонаступником ТОВ «Мілоан» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №39588090 від 14 червня 2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» станом на 23 червня 2025 року складає 89700 грн 00 коп., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20000 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 67500 грн 00 коп., прострочена заборгованість за комісією -2200 грн. На адресу відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направлялася претензія від 13 червня 2025 року про негайне погашення вказаної заборгованості, проте у добровільному порядку заборгованість не погашена. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст.526,527,530,610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вереснч 2015 у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. За правилами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Факт укладення договору про споживчий кредит №3958809 від 14 червня 2021 року отримання позики та її неповернення відповідачем [PERSON] не оспорюється, про що свідчать подані нею пояснення по суті спору, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. Судом на підставі досліджених доказів достовірно встановлено перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від первісного кредитодавця до відповідача. Неповідомлення боржника про зміну кредитора за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, які на користь первісного кредитора боржник не виконав також. Отже, з урахуванням встановлених обставин, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 20000 грн 00 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відсотків за кредитом у сумі 67500 грн 00 коп., суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Встановлено, що положеннями пункту 2.3.1.2. передбачено, зокрема, пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору. Відповідно до п.1.6 кредитного договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Отже, підписанням договору про споживчий кредит №3958809 від 14 червня 2021 року сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків, а тому суд вважає правомірним нарахування відсотків за цим кредитним договором за період з 15 червня 2021 року до 12 вересня 2021 року (30 днів згідно з пунктом п.1.3 договору за ставкою 1,25% в день + 60 днів пролонгація згідно з пунктом п.2.3.1.2 за ставкою 5% у день) в сумі 67500 грн 00 коп., яку завлено позивачем до стягнення. Вирішуючи питання про стягнення нарахованої комісії за надання кредиту, суд приходить до наступного. Як вже відзначалося судом, у частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 14 червня 2021 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору про споживчий кредит, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та який відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис». Так, у п.1.5.1 кредитного договору сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 2200 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.3.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановленазаконом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленихзаконом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів, зокрема рішення суду, яким встановлено що п.1.5.1. договору, яким сторонами погоджена сплата комісійної винагороди за надання кредиту було визнано недійсним, або звернення відповідача до Товариства із заявою про зміну цього пункту договору, тобто відповідач при укладенні договору погодився зі всіма його умовами, а відтак, суд вважає, що підстави вважати зазначену умову кредитного договору нікчемною, відсутні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення обумовлена у договорі про споживчий кредит №3958809 від 14 червня 2021 року комісія в розмірі 2200 грн. Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позову строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3958809 від 14 червня 2021 року виникло після спливу строку, на який надано кредит, до 12 вересня 2021 року. Разом з тим, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002 року, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На момент звернення позивача до суду з даним позовом - 30 липня 2025 року, розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом Українивід 15 березня 2022року №2120-IX «Про внесеннязмін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у редакції Закону№ 3450-IX від 08 листопада 2023 року був доповнений п.19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, зваживши на викладені вище вимоги законодавства та врахувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущено. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №3958809 від 14 червня 2021 рокув сумі 89700 грн 00 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп. суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положенням ч.3 ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Позивач, на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №0605 від 06 травня 2025 року про надання правової (правничої) допомоги, укладеним між ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та Адвокатським об`єднанням "Апологет"; детальний опис наданих послуг до акта №1958 за договором №0605 від 06 травня 2025 року про надання правової (правничої) допомоги; акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 23червня 2025 року з якого вбачається, що АО "Апологет" надано послуги ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" з підготовки матеріалів справи до суду, а саме позову до [PERSON] на суму 7000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявлене відповідачем клопотання про безпідставність заявленого клопотання про стягнення з неї витрат на правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, відсутність адвоката в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 7000 грн 00 коп. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч.5 ст.137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача.

Outcome: approved