Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У вересні 2054 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернулося до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягненння заборгованості за кредитним договором у розмірі 26300 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем ТОВ "Споживчий центр" та відповідаче [PERSON] 28.01.2025 було укладено кредитний договір (оферта) № 27.01.2025-100002885. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 28.01.2025, строком на 98 днів. Відповідно до умов Договору від 28.01.2025 кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 10000 грн строком на 98 днів, дата повернення кредиту 05.05.2025. Процентна ставка за кредитом фіксована незмінна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту, що становить 1500 грн . Відповідачем 28.01.2025 отримано кредитні кошти у розмірі 10000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 02.09.2025 утворилась заборгованість у розмірі 26300 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн, по процентам в розмірі 9800 грн, по комісії в розмірі 1500 грн та по неустойці за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 5000 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 27.01.2025-100002885 у розмірі 26300 грн, а також просить стягнути суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутністю представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позов не визнає та просив врахувати, що він має статус військовослужбовця. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27.01.2025-100002885 (а.с.21-29). Так, 28.01.202 [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «Е957», а також поставивши електронний підпис, підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку, за умовами якої [PERSON] надано кредит у розмірі 10000,00 грн, строк кредиту 98 днів з дня його надання, дата повернення 05.05.2025 Процентна ставка за кредитом фіксована незмінна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, денна процентна ставка - 0,86%, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту, що становить 1500 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 8334,05%. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 18424,14 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 8424,14 грн. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365 % річних. Неустойка 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит в сумі 10000,00 грн,шляхом перерахування на платіжну картку відповідача, що підтверджується інформацією ТОВ «УПР» від 28.08.2025 №1-2808 (а.с.17). Проте, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за кредитним договором №27.01.2025-100002885 від 28.01.2025 утворилась заборгованість в розмірі 26300 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн, по процентам в розмірі 9800 грн, по комісії в розмірі 1500 грн та по неустойці за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 5000 грн (а.с. 16). Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту в установлені договором строк, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000 грн. Щодо стягнення відсотків, неустойки та комісії нарахованих позивачем. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту. У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 18 травня 2024 року набрала чинності нова редакція ч. 15 статті 14 указаного вище Закону , у зв`язку із набранням із цієї дати чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», де пункт 15 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля". У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до копії військового квитка № [NUMBER] від 05.05.2003 року,довідки форми 5 від 24.02.2025 №2701 [PERSON] є військовослужбовцем, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 31.05.2023 року по теперішній час (а.с.42-49 ). Враховуючи, що пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям та членам їх сімей на певний конкретно визначений період виключається нарахування процентів за користування кредитом, цю норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час. Крім того, в прикінцевих положеннях Закону №1275-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Отже, відповідач як військовослужбовець звільняється під час дії особливого періоду від сплати нарахованих за договором позики №27.01.2025-100002885 від 28.01.2025 року процентів за користування позикою та неустойки за невиконання зобов`язань за договором. Щодо стягнення комісії суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також членам їхніх сімей, не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом на весь час особливого періоду. Зазначена норма спрямована на захист соціальних прав військовослужбовців та членів їхніх сімей і має імперативний характер. Вона поширюється на всі цивільно-правові зобов`язання, що виникли до або під час проходження військової служби, якщо їх невиконання або прострочення відбулося в період дії особливого періоду. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21 суд касаційної інстанції роз`яснив, що під поняттям «проценти за користування кредитом» у розумінні пункту 15 статті 14 Закону №2011-XII слід розуміти усі платежі, що мають компенсаційний або платний характер за користування кредитними коштами, незалежно від їх найменування у договорі (проценти, комісії, винагороди тощо). Таким чином, будь-які комісії, що нараховуються банком у зв`язку з користуванням кредитом або його обслуговуванням, за своєю правовою природою є платою за користування грошовими коштами кредитора. Тому на період дії особливого періоду нарахування та стягнення таких комісій із військовослужбовців та членів їхніх сімей є протиправним. Крім того, відповідно до положень статей 509, 525, 526, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. У випадку, коли норма спеціального закону (як Закон №2011-XII) встановлює особливий порядок виконання або звільнення від окремих обов`язків, такий порядок є пріоритетним і має переважну юридичну силу над умовами цивільного договору. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] є мобілізованим військовослужбовцем, на нього поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У зв`язку з цим нарахування процентів та комісій за користування кредитом, неустойки, є неправомірним. З огляду на вище викладене позов підлягає частковому задоволенню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір", що підтверджується копією платіжної інструкції кредитового переказу коштів №СЦ00036069 від 02.09.2025 (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 921,06 грн. з розрахунку: 10000 грн. х 2422,10 грн. / 26300 грн. = 921,06 грн.

Outcome: partial