Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника адвоката Цимбалюка С.В. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 25 листопада 2011 року у Жовтневій сільській раді Золочівського району Харківської області, актовий запис № 02. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований 25 листопада 2011 року у Жовтневій сільській раді Золочівського району Харківської області, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є наявні різні погляди на життя, різні інтереси, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим. Фактично сім`я припинила своє існування, сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з квітня 2022 року, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, шлюб існує лише формально. Підстав щодо примирення не існує. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладено 25 листопада 2011 року у Жовтневій сільській раді Золочівського району Харківської області, актовий запис № 02. (а.с.4). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка, скориставшись даним правом, звернулася до суду з позовною заявою і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з квітня 2022 року, позивачка продовжувати шлюбні відносини не бажає, сім`я існує формально, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, відсутні спільні інтереси, спору між сторонами щодо спільно нажитого майна подружжя не вбачається. На підставі зазначеного вище, а також беручи до уваги пояснення позивачки у позовній заяві, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим та задовольняє позовні вимоги. Далі, позивачка в прохальній частині позовної заяви, просить здійснити розподіл судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн. (а.с.1). Відповідно до положень ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на результат вирішення спору та задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 144 Цивільного процесуального кодексу України, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved