Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить скасувати арешт, накладений згідно постанови № AA283624 від 12 липня 2006 року, виданої Державною виконавчою службою у м.Рівне, державним виконавцем Огороднік О.В., номер запису обтяження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження № 3491036 від 20 липня 2006 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 28 лютого 2025 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2025 року, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ільчук Н.О. набув право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження: з реєстраційним номером № 3491036 від 20 липня 2006 року, яке зареєстровано на підставі постанови № AA283624 від 12 липня 2006 року виданої Державною виконавчою службою у м.Рівне, державним виконавцем Огороднік О.В. згідно якої накладено арешт на все, невизначене майно належне [PERSON] . На його звернення до відділу ДВС з приводу скасування арешту, отримано відповідь про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості, за якими можливо ідентифікувати, згідно якого виконавчого провадження у 2006 році накладався арешт на майно [PERSON] , оскільки будь-які судові рішення чи відкриті виконавчі провадження де б він виступав боржником - відсутні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявна актуальна інформація про державну реєстрацію обтяження з реєстраційним номером № 3491036 від 20 липня 2006 року, яке зареєстровано на підставі постанови № AA283624 від 12 липня 2006 року виданої Державною виконавчою службою у м.Рівне, державним виконавцем Огороднік О.В. згідно якої накладено арешт на все, невизначене майно належне [PERSON] . Згідно даних Автоматизовної системи виконавчого провадження відсутні відомості про відкриті/завершені виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] та за якими можливо ідентифікувати згідно яких виконавчих документів у 2006 році накладався арешт на майно позивача. Частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк (три роки) зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Ухвалою від 28 листопада 2025 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі. У заяві від 06 січня 2026 року позивач [PERSON] просить провести судове засідання без його присутності, позов підтримує, просить його задоволити, а також просить не стягувати витрати по оплаті судового збору з відповідача, у разі задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявна актуальна інформація про державну реєстрацію обтяження з реєстраційним номером № 3491036 від 20 липня 2006 року, яке зареєстровано на підставі постанови № AA283624 від 12 липня 2006 року виданої Державною виконавчою службою у м.Рівне, державним виконавцем Огороднік О.В. згідно якої накладено арешт на все, невизначене майно належне [PERSON] . Згідно даних Автоматизовної системи виконавчого провадження відсутні відомості про відкриті/завершені виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] та за якими можливо ідентифікувати згідно яких виконавчих документів у 2006 році накладався арешт на майно позивача. Частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк (три роки) зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2025 року, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ільчук Н.О. на праві спільної часткової власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження: з реєстраційним номером № 3491036 від 20 липня 2006 року, яке зареєстровано на підставі постанови № AA283624 від 12 липня 2006 року виданої Державною виконавчою службою у м.Рівне, державним виконавцем Огороднік О.В. , згідно якої накладено арешт на все, невизначене майно належне [PERSON] . У відповіді начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на звернення позивача повідомлено, що згідно даних Автоматизовної системи виконавчого провадження відсутні відомості про відкриті/завершені виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] та за якими можливо ідентифікувати згідно яких виконавчих документів у 2006 році накладався арешт на майно [PERSON] . Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.317, 321 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. За змістом ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд встановив, що позивачу належить нерухоме майно, правомірність набуття якого відповідач не оспорює. Відомості про відкриті чи завершені виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. Інформації про рішення, для забезпечення реального виконання якого застосовано арешт майна боржника, матеріали справи не містять. Наявність арешту (обтяження), накладеного на майно, за умови відсутності виконавчого провадження порушує права позивача на вільне розпорядження майном та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи, що позивач не може розпорядитися належним йому майном через наявність арешту та заборони відчуження, підстави для застосування арешту на майно відсутні, так як неможливо ідентифікувати відповідно до яких виконавчих документів у 2006 році накладався арешт на майно позивача, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, а отже, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved