Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

05 вересня 2025 року представник адвокат Бандура В.О., який діє в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовною заявою до Приватного підприємства «Хлібодар-Г» (далі також ПП «Хлібодар-Г»), якою просить стягнути з підприємства на користь позивачки заборгованість із заробітної плати у розмірі 37785,00 грн, а також заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2024 року по 31 червня 2024 року включно у розмірі 32264,40 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник покликається на те, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем ПП «Хлібодар-Г» та з 31 грудня 2023 року була звільнена з роботи за згодою сторін. За час трудових відносин у 2023 році відповідачем не була у повному обсязі виплачена належна позивачці заробітна плата, а саме за період з квітня по жовтень 2023 року. Представник вважає, що оскільки позивачка не отримала письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні - тримісячний строк для звернення до суду не пропущений. Зазначає про те, що середньомісячний розмір заробітної плати становив 5394,00 грн, що підтверджується попередніми виплатами, а тому загальна сума заборгованості із заробітної плати за сім місяців, а саме за період з квітня по жовтень 2023 року становить 37758,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України. Також вважає те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України в сумі 32264,40 грн,. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача ПП «Хлібодар-Г» - адвокат Грязон Р.М. зазначив те, що відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки стверджує про відсутність будь-яких трудових правовідносин між [PERSON] протягом періоду, що вказаний у позові. Представник позивачки у відповіді на відзив відстоює позицію, викладену у позові, вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими та такими, що спростовуються наданими позивачкою доказами. Посилається на те, що надані позивачем докази наказ про звільнення та банківська виписка є належними, допустимими та достовірними доказами існування трудових правовідносин, натомість довідка відповідача є одностороннім документом, який містить фіктивні відомості, суперечить іншим доказам та свідчить про намагання відповідача уникнути відповідальності за невиплату заробітної плати. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року у ПП «Хлібодар-Г» витребувані інформація та документи щодо існування трудових відносин між сторонами. Відповідач не виконав ухвали суду про витребування доказів, про причини невиконання ухвали суду не повідомив. 02 грудня 2025 року Монастириський районний суд Тернопільської області витребував в Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області та Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області інформацію та документи, які б засвідчили або спростували факт перебування [PERSON] із ПП «Хлібодар-Г» у трудових відносинах. 16 грудня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області через систему «Електронний суд» надійшла заява, якою повідомило суд про те, що станом на 15.12.2025, згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інформація про перебування у трудових відносинах громадянки [PERSON] у період з 01.01.2022 по 31.07.2025 відсутня, тому довідку форми ОК-7 не мають змоги надати. Разом з заявою подали суду довідку за формою ОК-5 щодо [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за період з 1999 року по 2021 рік. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Бандура В.О., будучи присутніми в судовому засіданні, позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав наведених у ній. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні додатково повідомила про те, що з директором ПП «Хлібодар-Г» [PERSON] познайомилась коли він приїхав до їхнього села з м.Кіровоград, після чого за його дорученням здійснювала реєстрацією ПП «Хлібодар-Г» у вересні 2012 року. На підприємстві працювала з моменту його створення на посаді фінансового директора та була звільнена за власним бажанням у 2016 році. Директор підприємства попросив її повторно працевлаштуватись у 2021 році та 01.04.2021 вона подала заяву про прийняття на роботу на ПП «Хлібодар-Г», де була прийнята на посаду обліковця з 01.04.2021. Наказ про прийняття на роботу їй не вручався роботодавцем. До її обов`язків входило організація роботи підприємства під час посіву та збору урожаю в полі та здійснення охорони майна. За період 2021-2022 років затримки із виплати заробітної плати не було, однак у 2023 році ПП «Хлібодар-Г» здійснило лише часткову виплату заробітної плати. Зазначила про те, що наказ про звільнення вона отримала від ПП «Хлібодар-Г» поштою. Відповідач ПП «Хлібодар-Г» не забезпечило участь представника в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, про причини неявки суду не повідомило, жодних клопотань до початку судового засідання не подало. Судом встановлені такі обставини. Згідно записів трудової книжки колгоспника № [NUMBER] [PERSON] , 1953 року народження, вона працювала на посаді фінансового директора ПП «Хлібодар-Г» в період з 02.10.2012 по 31.12.2016. Вказане підтверджується даними довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), де видно, що ПП «Хлібодар-Г» (код 38288939) здійснювало сплату страхових внесків за період 2012-2016 років, а також в період жовтня-грудня 2021 року. В період з 01.01.2023 по 31.12.2023 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) отримувала заробітну плату від ПП «Хлібодар-Г», що підтверджується даними виписки по надходженнях по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] додатковим рахунком договору SAMDNWFC00004456407 від 05.05.2014, оригінал якої судом досліджений у судовому засіданні, а саме: -07.04.2023 на суму 5393,50 грн з призначенням платежу «переказ коштів: KhLIBODAR-H PP, dlia zarakh na kartku z/p za hruden`2022 roku»; -18.04.2023 на суму 16 180,50 грн з призначенням платежу «переказ коштів: KhLIBODAR-H PP, dlia zarakh na kartku z/p za sichen` liutyi berezen` 2023 roku»; -18.12.2023 на суму 10 787,00 грн з призначенням платежу «переказ коштів: KhLIBODAR-H PP, dlia zarakh na kartku z/p za lystopal, hruden` 2023 roku». За даними заяви, яка адресована ПП «Хлібодар-Г» від 13.12.2023, [PERSON] вдруге просила звільнити її з роботи за власним бажанням у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. У відповідності до наказу №1-К від 29 грудня 2023 року, який виданий ПП «Хлібодар-Г», оригінал якого досліджений в судовому засіданні, [PERSON] з 31.12.2023 звільнена з роботи за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, згідно довідки, яка видана директором ПП «Хлібодар - Г» [PERSON] , вбачається те, що [PERSON] в трудових відносинах на підприємстві не перебувала та не перебуває. Відповідно до листа №25404/6/19-00-24-01-07 від 05.12.2025, Головне управління ДПС у Тернопільській області на виконання ухвали суду від 02.12.2025 повідомило про те, що згідно даних інформаційних ресурсів ДПС України, станом на 04.12.2025 ПП «Хлібодар-Г» не подавало повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 роки щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Докази надані суду позивачкою не викликають сумніву у своїй достовірності, в сукупності підтверджують те, що у період з 01.01.2023 по 31.12.203 [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ПП «Хлібодар-Г». Відповідач на підтвердження своєї позиції надав лише довідку без реквізитів дати та номеру, якою посвідчив той факт, що позивачка не перебувала та не перебуває у трудових відносинах із ПП «Хлібодар-Г». Відомості у вказаній довідці спростовуються доказами, що надані позивачкою. З огляду на те, що ця довідка видана директором ПП «Хдібодар-Г», тобто уповноваженою особою відповідача, зацікавленого у результатах розгляду цієї справи, суд критично оцінює відомості зазначені у ній. Відповідач не надав суду жодних пояснень стосовно доказів поданих суду позивачкою, не ставив під сумнів їх належність, допустимість та достовірність, а тому підстав їх не врахування суд не вбачає. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 43 Конституції України визначено те, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України). Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до частини першої статті 47КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої статті 116цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, 31.12.2023 наказом ПП «Хлібодар-Г», [PERSON] звільнена з займаної посади з 31.12.2023. У судовому засіданні позивачка повідомила, що їй виплачувалася відповідачем мінімальна заробітна плата, встановлена відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік». Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 6700 грн. У відповідності до п.167.1 ст.167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. А також, відповідно до п.16-1 Розділу XX Податкового Кодексу України була встановлена ставка військового збору на рівні 1,5 % від розміру нарахованої заробітної плати. Таким чином, роботодавець, нараховуючи мінімальний розмір заробітної плати на рівні 6700 гривень, утримував загалом 19,5% від нарахованої заробітної плати, та будучи податковим агентом, мав обов`язок їх сплатити на відповідні рахунки податкового органу. За вирахуванням податків [PERSON] щомісяця протягом 2023 року мала отримувати заробітну плату в розмірі 5393,5 грн. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що у період з квітня по жовтень 2023 року [PERSON] була виплачена заробітна плата, а тому суд приходить висновку про існування заборгованості такої в сумі 37754,5 грн. Вказана сума підлягає стягненню із ПП «Хлібодар-Г» на користь [PERSON] в повному розмірі. Відповідно до статті 117 КЗпПУкраїни, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Судом не встановлені обставини, які б виключали вину ПП «Хлібодар-Г» у невиплаті позивачці заробітної плати, а тому наявні підстави для застосування до спірних правовідносин ст.117 КзПП України. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (далі Порядок), у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом абзаців 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Відповідно до п.8 Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. При чому суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Як було зазначено вище, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на рівні 6700 грн. Саме такий розмір заробітної плати нараховувався позивачці, виходячи із тих доказів, які вона надала суду. При цьому, суд також враховує і те, що працівник у трудових відносинах є вразливим у порівнянні із роботодавцем, оскільки уся документація із працевлаштування ведеться останнім. Позивачка об`єктивно може не мати інших доказів розміру заробітної плати, так як її нарахування здійснює роботодавець. Відповідач ухилився від виконання ухвали суду про витребування доказів від 26.11.2025 чим зумовив суд вирішувати спір на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 73 КЗпП України визначений перелік святкових і неробочих днів. Разом з тим, ч. 6 ст. Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено те, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки». Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати слід проводити таким чином: 13400 (мінімальна заробітна плата за два місяці (листопад-грудень 2023 року))/43 (кількість робочих днів)= 311,62 грн (середньоденна заробітна плата). Кількість днів затримки, що у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП не може перевищувати 6 місяців. За період з 01.01.2024 по 30.06.2024 загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 130 робочих днів . Відтак компенсація в порядку ст. 117 КЗпП розраховується шляхом множення 311,62 грн (середньоденної заробітної плати) на 130 робочих днів затримки розрахунку при звільненні, що становить 40510,6 грн. Позивачка, здійснюючи обрахунок середнього заробітку використала інші вихідні дані, у зв`язку із чим просила стягнути на свою користь із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32264,4 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а тому задоволенню підлягає вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32264,4 грн. Таким чином, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивачки, які підлягають захисту, а тому позов підлягає задоволенню, шляхом стягнення із ПП «Хлібодар-Г» на користь [PERSON] заборгованості за заробітною платою в сумі 37754,5 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2024 по 31 червня 2024 року включно у розмірі 32264,40 грн. Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Також, у відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогами майнового характеру в сумі 968,8 грн з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,2 зважаючи на те, що позовна заява подана за допомогою електронної системи «Електронний суд». Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial