Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до [PERSON] та Львівської міської ради, з участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про скасування ухвали Львівської міської ради в частині передачі [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:07:002:0161) у [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказують на наступні обставини. 16.04.2018 року довідкою №31-13-03.37-2895/169-18 Держгеокадастру у Львівській області із звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями інформовано, що земельна ділянка по [ADDRESS] входить в межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні громадянина [PERSON] без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування. 19.02.2018 позивач придбав у власність від [PERSON] частину житлового будинку у [ADDRESS] . Іншу частину будинку придбала у власність [PERSON] . Земельна ділянка, на якій є вказаний будинок, на даний час продовжує перебувати у [PERSON] . У зв`язку з купівлею житлового будинку права та обов`язки щодо земельної ділянки під будинковолодінням по [ADDRESS] перейшли до позивача та співпозивачки у справі. Проте, [PERSON] також вважає, що його право порушено, оскільки право на володіння земельною ділянкою на час пред`явлення позову належно не припинено. 11.07.2019 ухвалою №5419 Львівської міської ради позивачу та співпозивачці надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку у [ADDRESS] . Земельна ділянка у [ADDRESS] по [ADDRESS] , яка належить відповідачці [PERSON] межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] . Позивачі звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на предмет затвердження технічної документації щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] у власність, однак жодної відповіді позивачі не отримали. Стверджують, що їхнє право як позивачів порушено, оскільки відповідачка [PERSON] продовжує володіти земельною ділянкою по [ADDRESS] одразу на межі стіни будинку [ADDRESS] . Ухвалою Львівської міської ради від 19.09.2019 №5605 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] у власність. 20.12.2019 протоколом №108 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів, було погоджено межі земельної ділянки на [ADDRESS] . 25.03.2021 року ухвалою Львівської міської ради 4 сесії 8 скликання №516 затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку у [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136900:07:002:0161). Пунктом 3.5 оскаржуваної ухвали зобов`язано землевласників здійснювати будівництво та реконструкцію при умові дотримання вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Львівська міська рада перед затвердженням технічної документації по [ADDRESS] проігнорувала те, що по лінії Г-Г вказаної технічної документації розміщена стіна належного позивачам будинку. 14.04.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мельничук О.В. ухвалено рішення про державну реєстрацію площею 0,0715 га, кадастровий номер 4610136900:07:002:0161, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2336580646101 про реєстрацію права власності земельної ділянки за відповідачкою. Просять позовні вимоги задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.06.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представником Львівської міської ради 01.12.2023 на адресу суду подано письмові пояснення про те, що пунктом 34 додатку до ухвали Львівської міської ради №5605 від 19.09.2019 «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою» надано [PERSON] дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку на [ADDRESS] , для обслуговування індивідуального житлового будинку. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить житловий будинок загальною площею 58 кв. м. на [ADDRESS] . Відповідно до схематичного плану земельної ділянки, на ній знаходиться житловий будинок, веранда, огорожа, хвіртка та замощення. Жодних інших будівель чи споруд на земельній ділянці не зображено. Натомість, з графічних матеріалів земельної ділянки на [ADDRESS] чітко вбачається, що межі такої ділянки оминають об`єкти нерухомості, що розташовані на [ADDRESS] та належать позивачам. Доводи позивача не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачі подали до суду заяву в якій просять позовні вимоги задоволити, а справу розглянути у їхній відсутності. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини нявки не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини нявки не повідомив. Суд, заслухавши думку представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Стаття 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради №516 від 25.03.2021 затверджено громадянам технічні документації із землеустрою і передано громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельні ділянки, які є у фактичному користуванні громадян, для обслуговування індивідуальних житлових будинків, в тому числі затверджено технічну документацію та передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 4610136900:07:002:0161 на [ADDRESS] , для обслуговування індивідуального житлового будинку. Крім того, згідно ухвали Львівської міської ради №5419 від 11.07.2019 року, надано [PERSON] та [PERSON] дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Відділу у місті Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.04.2018 №31-13-0.37-2895/169-18, земельна ділянка по [ADDRESS] входить в межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування. Згідно з ч.1ст.116ЗК України,громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6 ст. 188 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на час вчинення дій щодо надання у власність земельної ділянки), відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на час вчинення дій щодо надання у власність земельної ділянки), відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2018, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з протоколу №108 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 20.12.019, погоджено межі земельної ділянки на [ADDRESS] : по лінії А-Б, відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельною ділянкою та по межі земельної ділянки площею 0,0358 га (кадастровий номер 4610136900:07:002:0073) на [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] (реєстраційний номер нерухомого майна 47256846101); по лінії В-Г, відповідно до акту встановлення т узгодження меж земельною ділянкою та по межі земельної ділянки площею 0,0153 га (кадастровий номер 4610136900:07:002:0127) на [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 973026946101); із земельною ділянкою на [ADDRESS] по лінії Г-Ґ, відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельною ділянкою; по лінії Ґ-Д відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельною ділянкою та по межі земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 4610136900:07:002:0036) на [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.12.2022, земельна ділянка з кадастровим номером 4610136900:07:002:0161 належить на праві приватної власності [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі продажу житлового будинку від 07.02.2018 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: [ADDRESS] , а саме пояснювальної записки вбачається, що за результатами кадастрової зйомки площа земельної ділянки , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 0,0715 га. Вид цільового призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При узгодженні зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами претензії відсутні. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону, саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони та одночасно не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, щоб задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Обставини, на які посилаються та які стверджують сторони, можуть і повинні бути доведені лише належними, допустимими, достовірними доказами, які у своїй сукупності є достатніми для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В п. 27 постанови №2Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Відтак, доказів на підтвердження порушеного права позивачів Львівською міською радою або [PERSON] , суду також не надано. Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому судові витрати, понесені позивачами, слід віднести на їхній рахунок.

Outcome: dismissed