Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 89 280,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок) сплачених за попереднім договором купівлі-продажу комори від 27.11.2019 року в якості забезпечувального платежу, курсову різницю у розмірі 65 528,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 00 копійок) за попереднім договором купівлі-продажу комори від 27.11.2019 року та штраф згідно умов попереднього договору купівлі-продажу комори від 27.11.2019 року у розмірі 7 740,00 грн. (сім тисяч сімсот сорок гривень 00 копійок). Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 27.11.2019 між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі продажу комори. Пунктом 1 сторони обумовили, що зобов`язуються в майбутньому, в строк до 30 червня 2020 року, укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим Договором, згідно якого СТОРОНА-1 продасть, а СТОРОНА-2 купить комору № 021 в будинку (секції) [ADDRESS] , що складається з 0 кімнат, загальною площею 5,76 квадратних метрів. Пунктом 2.2 Договору визначено наступні характеристики комірки: зовнішні стіни, розташована на 0 поверсі, вхідні двері в комору, штукатурка стін. Ціна Об`єкта нерухомості згідно п.2.5. та п.3 Договору була визначена як сума гривень еквівалентна 646,30 доларам США за курсом НБУ, що сплачується покупцем в якості забезпечувального платежу та на момент укладення Основного договору підлягатиме зарахуванню в оплату за Об`єкт нерухомості з метою уникнення подвійного зарахування. Пунктом 2.8 узгоджено, що в якості оплати за об`єкт нерухомості буде зараховуватися забезпечувальний платіж здійснений покупцем згідно п.3 цього Попереднього договору. На момент укладення Основного договору купівлі-продажу забезпечувальний платіж підлягатиме зарахуванню в оплату за об`єкт нерухомості з метою уникнення подвійного перерахунку коштів. Вартість комірки вчасно та у повній мірі оплачена покупцем. Ця обставина визнається відповідачем, оскільки ТОВ Девелоперська компанія Моя країна видано довідку від 27.11.2019 року № 28/11/19-1, згідно якої стверджує здійснення оплати за комірку площею 5,76 кв.м. Однак станом на 30.06.2020 року як і на день подання позову не відбулося ні проведення технічної інвентаризації комори № 021 загальною площею 5,76 кв.м. в будинку (секції) №10, що знаходиться на [ADDRESS] , ні оформлення та реєстрації права власності за Стороною-1 (продавцем), що унеможливило укладення Основного договору та передачі квартири у власність позивача. Відтак, неможливість укладення основного договору настала із вини продавця. Оскільки у Договорі визначено валюту зобов`язання долари США та встановлено валюту платежів - грошові знаки в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання - гривні, конкретна сума яких нараховувалася за встановленим офіційним курсом НБУ до 1 долара США на дату платежу покупець вимагає також повернення курсової різниці. Так, при укладенні Попереднього договору купівлі продажу комори від 21.11.2019 року курс валют складав 1 долар 23,982702 грн, а на день подання позовної заяви - 28.06.2025 року складає 1 долар - 41,5852 грн., покупець вимагає повернути також курсову різницю із сплачених 3 722,68 долари США (на сьогодні за курсом НБУ 154 843,013 грн.), у розмірі 65 563,00 грн. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали Франківського районного суду м.Львова від 04.07.2025 року в електронний кабінет 07.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно з ч.1, 2 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81ЦПК України визначено,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 27.11.2019 між ТзОВ «Девелоперська компанія «Моя країна» та [PERSON] було укладено попередній договір, пунктом 1 якого передбачено що сторони зобов`язались в майбутньому, в строк до 30 червня 2020 року, укласти договір купівлі продажу (Основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим Договором, згідно якого Сторона -1 продасть, а Сторона -2 купить комору №021 (двадцять один) в будинку (секції) [ADDRESS] (будівельна адреса, місцезнаходження земельної ділянки), що складається з 0 (нуль) кімнат, загальною площею 5,76 (п`ять цілих сімдесят шість сотих) квадратних метрів. Пунктом 2.4. попереднього договору визначено, що Сторона 2 зобов`язується сплатити Стороні 1 на момент підписання основного договору повну вартість об`єкта нерухомості. Пунктом 2.5. попереднього договору визначено, що продажна ціна об`єкта нерухомості визначається сторонами у розмірі: сума гривень, еквівалентна 646,30 (шістсот сорок шість доларів 30 центів) доларам США за курсом НБУ, станом на день проведення оплати за 1 (один) метр квадратний (ціна одного метра не може бути зміненою). Вартість 1 долара США за курсом НБУ станом на 27 листопада 2019 року становить 23,982702 грн. Пунктом 2.8 узгоджено, що в якості оплати за об`єкт нерухомості буде зараховуватися забезпечувальний платіж здійснений покупцем згідно п.3 цього Попереднього договору. На момент укладення Основного договору купівлі-продажу забезпечувальний платіж підлягатиме зарахуванню в оплату за об`єкт нерухомості з метою уникнення подвійного перерахунку коштів. В п. 9 попереднього договору визначено, що СТОРОНА-1 зобов`язується в строк до укладення Основного договору зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підготувати усі інші документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу Об`єкта нерухомості. Згідно довідки від 27.11.2019 року № 28/11/19-1 виданої ТзОВ «Девелоперська компанія «Моя країна», [PERSON] оплатив забезпечувальний платіж в сумі 89 280,00 грн. 00 коп., що еквівалентно 3 722,68 доларам США за комору № [NUMBER] у секції № [NUMBER] , що розташована в підземному паркінгу «D», загальною площею по проекту 5,76 квадратних метри в житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як встановлено судом, між сторонами укладено попередній договір, що підтверджується поданими суду доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Таким чином, оскільки відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України попередній договір припинив свою дію, то сторона, яка отримала грошові кошти, зобов`язана повернути їх іншій стороні як безпідставно набуте майно відповідно до ст.1212 ЦК України. Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.09.2024 у цивільній справі № 500/5194/16 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним забезпечувальний платіж за попереднім договором у розмірі 3 722,68 долари США, що на день укладення договору становило 89 280,00 грн. Пунктом 3 попереднього договору визначено, що якщо курс НБУ станом на день сплати етапів забезпечувального платежу буде нижчим, ніж на момент підписання попереднього договору, сума гривень забезпечувального платежу розраховується за курсом, який дія на момент підписання цього договору. Згідно п. 15 Попереднього договору визначено, якщо порушення зобов`язання щодо укладення Основного договору (зокрема не укладення Основного договору у строк більший як 90 днів з дати визначеної Попереднім договором) сталося з вини Сторони-1 - продавця, то вона зобов`язана протягом 30-ти робочих днів з дня порушення зазначеного зобов`язання повернути Стороні-2 покупцеві забезпечувальний платіж. Водночас в такому випадку Сторона-2 - покупець має право вимагати від Сторони-1 сплати штрафу у розмірі 5% від суми забезпечувального платежу, що визначена у п.3 цього Попереднього Договору. Суд звертає увагу, що у попередньому договорі відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розмірів платежів відповідно до курсу Національного банку України до іноземної валюти. Таким чином, суд приходить до висновку, що на корсить позивача підлягає стягненню штраф згідно з умовами попереднього договору від 27.11.2019 року у розмірі 4 464,00 гривень ( 5% від суми забезпечувального платежу, отриманого від покупця, а саме 89 280,00 гривень). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 65 582,00 гривень. У попередньому договорі від 27.11.2019 а саме в п. 2.5 визначено, що продажна ціна об`єкта нерухомості визначається сторонами у розмірі: сума гривень, еквівалентна 646,30 (шістсот сорок шість доларів 30 центів) доларам США за курсом НБУ, станом на день проведення оплати за 1 (один) метр квадратний (ціна одного метра не може бути зміненою). Вартість 1 долара США за курсом НБУ станом на 27 листопада 2019 року становить 23,982702 грн. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Разом з тим, «курсова різниця» жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки позивач міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток. На підставі вищевикладеного, суд вважає в цій частині в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. З урахуванням задоволення позову та на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial