Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] 03.12.2019 року був укладений кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів у розмірі 44,40% на рік. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 30.10.2025 року становить 23 153,06 гривень, із яких: 20 390,92 грн заборгованість за кредитом; 2762,14 грн заборгованість за відсотками. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.12.2019 року; копію паспорта споживчого кредиту від 03.12.2019 року; виписку по картці; копію довідки за лімітами; копію довідки за картами; копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг; копію тарифів користування кредитною карткою), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 03.12.2019 року між АТ «А-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 20 400 грн. Договір був укладений шляхом підписання сторонами Анкети-заяви від 03.12.2019 року. Вказана заява не містила відомостей про розмір процентів за користування кредитом, комісії та неустойки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17 оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як слідує з наданих позивачем копії тарифів, витягу з Умов та правил надання банківських послуг, вони не містять власноручного підпису відповідача або його електронного цифрового підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви від 03.12.2019 року. З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, також підписана сторонами анкета-заява від 03.12.2019 року не містить посилання на конкретні розміри процентної ставки. Як на підставу нарахування процентів позивач посилається на підписаний відповідачем ЦЕП паспорт споживчого кредиту від 03.12.2019 року, в якому вказані різні розміри нарахування процентів в залежності від виду кредитної картки. При цьому відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі №393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином підписання відповідачем перед укладенням відповідного кредитного договору паспорту споживчого кредиту, який передбачав різні розміри нарахування процентів в залежності від виду кредитної картки, є виконанням кредитодавцем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, але такий паспорт споживчого кредиту не є свідченням того, що сторони погодили порядок та розмір нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами. З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, також підписана сторонами анкета-заява від 03.12.2019 року не містить посилання на конкретні розміри процентної ставки, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, що є підставою для відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20 не змінюють висновків суду, оскільки за ієрархією судових рішень в даному випадку застосуванню підлягає саме правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаною палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року по справі №393/126/20. З урахуванням вказаного вище позивач має право на повернення фактично отриманих відповідачем за кредитним договором грошових коштів. При цьому позивач вказує про наявність непогашеної заборгованості відповідача за тілом кредиту в розмірі 20 390,92 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 03.12.2019 року станом на 30.10.2025 року в сумі 20 390,92 грн. заборгованості за кредитом. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 88 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2131,71 грн (2422,40 грн. х 88 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial