Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі позивач або ТОВ «Кошельок») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір № 3401710765-624880 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі кредитний договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Вказаний договір був укладений із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та підписаний електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора 4486. Відповідно до умов кредитного договорувідповідач отримала 6000,00 грн. Однак відповідач не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, станом на момент подання позову до суду у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 17888,40 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 6000,00 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою - 11888,40 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач згідно пункту 1 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. 21 листопада 2025 року відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, проте відзиву, в установлений судом строк, на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 23.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладено договір № 3401710765-624880 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, невід`ємною частиною та додатком якого є «Правила надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» та «Паспорт споживчого кредиту» (п. 9.3 договору), згідно умов якого [PERSON] надано кредит в сумі 6000.00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору). Кредит надано строком на 14 (діб) днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (з можливістю продовження), дисконтна відсоткова ставка становить 0,01 % на добу за початковий строк кредитування (лояльний період), базова процентна ставка становить 2.2 % на добу за продовжений строк користування кредитом. Вказаний договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора 4486. В паспорті споживчого кредиту зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з врахуванням побажань споживача (сума кредиту 6000,00 грн.; строк кредитування 14 днів), інформація стосовно орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 9-19, 23-31, 39, 40). Сторонами також погоджено графік розрахунків, що є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3401710765-624880 від 23.02.2022 (а.с. 15 зворот-16). ТОВ «Кошельок» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 6000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що підтверджується наданим АТ «ТаскомБанк» підтвердженням, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам Банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 23.02.2022 об 11:20:21 на картку отримувача [NUMBER] від відправника ТОВ «Кошельок» була зарахована сума 6000,00 грн., TSL_ID 832259, код авторизації 577363, та повідомленням ТОВ «ТАС ЛІНК», відповідно до якого 23.02.2022 об 11:20:23 через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування на карту клієнта [NUMBER] суму 6000.00 грн., опис замовлення: видача кредитних коштів, договор займа № 3401710765-624880 (а.с. 21, 22). Із наданої АТ «Універсал Банк» інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно виписки про рух коштів від 13.11.2025 по картці № [NUMBER] , 23.02.2022 11:20:22 зарахована сума 6000,00 грн. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором № 3401710765-624880 від 23.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, становить 17888,40 грн., що складається з: за кредитом 6000,00 грн., по відсотках 11888,40 грн. (нараховано % в межах лояльного періоду 8,40 грн., нараховано % за продовжений строк користування позикою 11880,00 грн.) (а.с. 17-18). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, з досліджених доказів вбачається, що кредитор дотримався умов кредитного договору, натомість відповідач належним чином не виконала умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем доводи та обґрунтування позову в ході розгляду справи не спростовані, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 17888,40 грн. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025, укладеного з Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Германа Юрійовича; додаток від 15.10.2025 до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, відповідно до якого, витрати на професійну правничу допомогу складають 10000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 5506 (а.с. 37-38, 41). Однак, при визначенні суми відшкодування, необхідної для надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17). Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10000,00 грн. є завеликими для даної категорії і складності справи і не відповідають критерію реальності таких витрат, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., які будуть достатніми, співмірними і справедливими у даному випадку. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 626, 628, 638,1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved