Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 23 472 гривні заборгованості за договором позики № 2348925 від 30 липня 2024 року. Вимоги обґрунтовано тим, що вищевказаний кредитний договір відповідач [PERSON] уклав із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Право вимоги за цими договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за укладеним з первісним кредитором договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року з додатковими угодами до нього. Свої грошові зобов`язання за цими кредитними договорами відповідач не виконав ні первісному кредитору, ні новому кредитору, в результаті чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками, комісією та пенею, яка в сукупності становить заявлений розмір позовних вимог: 23 472 грн., з яких:- 8 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 18,40 грн - сума заборгованості за відсотками, 13 888,00 грн - за пенею та 1 565,6 грн - за комісією. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 18 червня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач 02.07.2025 року через систему "Електронний суд" подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити через відсутність належних та допустимих доказів: укладення договору, передачу коштів, суми фактично сплачених коштів, укладених угод реструктуризації. Представник позивача подала відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Також у відзиві заявила клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 18.05.2025 задоволено. 07.07.2025 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 30 липня 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач [PERSON] уклали в електронній формі договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2348925. Указаний кредитний договір №2348925 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та відповідачем підписаний електронним підписом. Договір укладений на таких умовах. Сума кредиту 8000 грн, які підлягають перерахуванню на електронний платіжний засіб позичальника [NUMBER] . Строк, на який надається кредит - 24 дні з дня його надання. Дата повернення кредиту 22.08.2024. Процентна ставка з другого дня користування Позикою до дати повернення - 0,01 %. Комісія за надання Позики 19.57% (фіксована) від суми наданої позики (що у грошовому виразі складає 1565,60 грн.). Пеня 5,00 % в день. Перерахування на банківську картку відповідача [PERSON] № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 8000,00 грн за кредитним договором № 2348925 підтверджується наданою АТ "УніверсалБанк" інформацією про рух коштів по картці [NUMBER] . Право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з додатковими угодами №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №44 від 26.11.2024. Із реєстру боржників №37 встановлено, що до нього включено боржника [PERSON] за договром №2348925 від 30.07.2024 із загальною сумою заборгованості 23 472,00 гривні. Відповідно до розрахунку заборгованості за цим кредитним договором заборгованість відповідача складає 23 472,00 грн, з яких: 8000,00 грн основний борг, 18,40 грн проценти, 1565,60 грн комісія, 13 888,00 грн пеня. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10562 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стороною позивача до позовної заяви додано належним чином завірені копії кредитного договору та договору факторингу з додатковими угодами. Розрахунками заборгованості ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" стверджено невиконання відповідачем умов укладеного кредитного договору, внаслідок чого у нього станом на 30 квітня 2025 року утворилась заборгованість, розмір якої: 23 472,00 грн., з яких:- 8 000,00грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 18,40 грн - сума заборгованості за відсотками, 1565,60 грн - комісії та 13 888,00 грн пені. Наведені суми заборгованості є рівними тим, що зазначені у витягу з Реєстрів боржників №37 до договору факторингу № 14/06/21. Із наведеного слідує, що відповідач має заборгованість за цим кредитним договором, на яку позивач набув права вимоги на підставі укладеного договору факторингу. Станом на день звернення до суду із цим позовом заборгованість по кредитному зобов`язанню відповідач не погасив. Факт укладення цього договору належним чином підтверджений та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить усі істотні умови, необхідні для даного виду правочинів, а відтак, враховуючи його особисте підписання відповідачем [PERSON] , були достеменно відомі останньому. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування та інших складових. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Тіло кредиту в сумі 8000,00 грн відповідач не повернув, тому зазначена сума підлягає стягненню в примусовому порядку. Заборгованість відповідача по відсоткам та комісії відповідає умовам кредитного договору, тому також підлягає стягненню з відповідача. Стосовно нарахованої позивачем і заявленої до стягнення суми пені в розмірі 13 888,00 грн, суд враховує такі законодавчі приписи. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває нині і це є загальновідомим фактом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором відбулося у період дії на території України воєнного стану, тому заявлена вимога у цій частині задоволенню не підлягають. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також сплати обумовленої суми комісії, взагалі не виконав, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 9 584 гривень (8000 тіло кредиту + 18,40 відсотки + 1565,60 комісія) яка підлягає стягненню на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в судовому порядку. Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача пені через її невідповідність вимогам закону. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 40,83 % таких вимог. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Сторона позивача не висловила жодних зауважень щодо такого клопотання відповідача. Вирішуючи вказане, суд враховує, що відповідач заявляючи таке клопотання не намагається уникнути виконання рішення суду, має намір виконати його, відтак, враховуючи суму боргу, суд вважає за можливе допустити розстрочку виконання рішення суду на чотири місяці.

Outcome: partial