Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Представник [PERSON] -адвокат Дем`яненко О.О. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за позивачем право власності на 1/24 частку житлового будинку, загальною площею 52.1 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 31,0 кв.м. Право власності житловий будинок зареєстрований наступним чином: 1/3 частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 07 грудня 1984 року, p. № 3053, про що 10 січня 1985 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 11/24 за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 30 червня 1990 p. № 1-1121, про що 15 жовтня 1990 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 1/6 частка за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 19 січня 1991 року p № 1-83, про що 26 лютого 1991 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 1/24 частка за [PERSON] згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Харківського району від 19.04.1968, про що внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941. [PERSON] померла [INFO] . 23/24 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за [PERSON] , а 1/24 частка житлового будинку залишається відкритою. Документально підтверджено, що позивачка [PERSON] вказаним житловим будинком користується з 11 липня 1962 року по теперішній час. [PERSON] проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , повністю відкрито володіє житловим будинком вцілому, самостійно опікується ним, сплачує комунальні послуги, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, має вільний доступ до всього житлового будинку без обмеження. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а тому наявні підстави для визнання за нею права власності на 1/24 частку житлового будинку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в заяві просив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. На земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 31,0 кв.м. Як вбачається з довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської селищної ради» вих. № 2887 від 12 листопада 2024 року згідно з архівними реєстраційними матеріалами бюро (станом на 31.12.2012 року) право власності житловий будинок зареєстрований наступним чином: 1/3 частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 07 грудня 1984 року, p. № 3053, про що 10 січня 1985 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 11/24 за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 30 червня 1990 p. № 1-1121, про що 15 жовтня 1990 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 1/6 частка за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 19 січня 1991 року p № 1-83, про що 26 лютого 1991 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941; 1/24 частка за [PERSON] згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Харківського району від 19.04.1968, про що внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 941. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть №7327. Після смерті [PERSON] . Шостою Харківською держаною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 332/1985. Як вбачається з листа Шостої Харківської держаної нотаріальної контори від 13 лютого 2025 року вих. 279/01-15 до нотаріальної контори 31 травня 1985 року з заявою звернувся [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 31 травня 1985 року за порядковим № 480 та заведено спадкову справу № 332/1985. 12 червня 1987 року до нотаріальної контори з заявою звернувся [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 12 червня 1987 року за порядковим № 581 (за тією ж спадковою справою № 332/1985). 23 січня 1990 року до нотаріальної контори з заявою звернувся [PERSON] . Заяву було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 23 січня 1990 року за порядковим № 62 (за тією ж спадковою справою № 332/1985). За реєстровим № 1-501 державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори мовою оригіналу [PERSON] видано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що в цілому складалося з 1/12 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , що належить померлій на підставі мирової угоди, затвердженої 19 квітня 1968 року народним судом Харківського району м.Люботин, зареєстрованого в Харківському міжміському бюро техниченої інвентаризації 10 листопада 1969 р. під № II-941.» Свідоцтво видано на 1/24 частку жилого будинку [PERSON] . В свідоцтві зазначено, що 1/24 частина спадкового майна залишається відкритою. [PERSON] належну йому 1/24 частку в житловому будинку продав позивачці - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 19 січня 1991 року p № 1-83, про що 26 лютого 1991 року внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 11, за реєстровим № 941. Таким чином, 23/24 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за [PERSON] , а 1/24 частка житлового будинку залишається відкритою. Позивачка [PERSON] проживає в даному житловому будинку з 11 липня 1962 року, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , та копією національного паспорту серія [NUMBER] , який було видано Пісочинським ВМ Харківського УМВС в Харківській області 11 травня 2001 року.23 грудня 2011 року. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим маи?ном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В пункті 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статеи? 15, 15 ЦК України, а також частини четвертоі? статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здіи?снюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неі? є всі законні підстави бути визнаною власником маи?на за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Правовии? інститут набувальноі? давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такии? спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередніи? власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певнии? об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим маи?ном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння маи?ном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у і?х поведінці, прагнення сумлінно захистити своі? цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним маи?на (заволодіння маи?ном), тобто на тои? початковии? момент, якии? включається в повнии? давніснии? строк володіння маи?ном, визначении? законом. Володілець маи?на в момент и?ого заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння маи?ном. Крім того, позивач як володілець маи?на повинен бути впевнении? у тому, що на це маи?но не претендують інші особи і він отримав це маи?но за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, и?деться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння маи?ном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього маи?на у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим маи?ном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяи?ною (яка не має власника або власник якоі? невідомии?). Нерухоме маи?но може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такии? правовии? режим, тобто є об`єктом нерухомості, якии? прии?нято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначении? у Цивільному Кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомоі? чи рухомоі?), яка перебуває у володінні певноі? особи. Для нерухомого маи?на такии? строк складає десять років. Також для набуття права власності на маи?но за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме маи?но, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц (провадження N 61- 19156св18) Касаціи?нии? цивільнии? суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаціи?ного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальноі? давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим маи?ном. Отже, безтитульним є володіння чужим маи?ном без будь-якоі? правовоі? підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим маи?ном не знала і не могла знати про відсутність у неі? підстав для набуття права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на маи?но, яке належить на праві власності іншіи? особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяи?ну річ. Отже, встановлення власника маи?на або безхазяи?ності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння маи?ном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме маи?но за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, якии? дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієі? дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). З урахуванням зазначених положень строк володіння за давністю 1/24 часткою житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 січня 2025 року складає 24 роки. [PERSON] проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , повністю відкрито володіє житловим будинком вцілому, самостійно опікується ним, сплачує комунальні послуги, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку, має вільний доступ до всього житлового будинку без обмеження. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном. Отже, [PERSON] добросовісно, відкрито і безперервно користується 1/24 часткою житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років, тому наявні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved