Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. При цьому, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). 23 грудня 2025 року представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про стягнення з позивача на користь позивача 15 000 грн. витрат на правову допомогу до якої подано докази на підтвердження понесених судових витрат. Також прохав поновити строки на подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2025 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Лисенка Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі № 635/6751/25 прийнято до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду заяви, в судове засідання не з`явився, жодних заперечень проти вимог про стягнення витрат на правову допомогу не надав. Представник відповідача адвокат Лисенко А.О. будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду заяви, в судове засідання не з`явився. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заявлені вимоги за відсутності не з`явившихся осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 3 ч. 1 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Так, відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, 1) витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповіднодо ч.8 ст.141ЦПКУкраїни розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено у ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2025 року між адвокатом Лисенко А.О. та [PERSON] укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги. Згідно вказаного Договору, його предметом є зобов`язання адвоката надати правову (правничу) допомогу клієнту, а саме представництво інтересів відповідача у справі № 635/6751/25 у суді першої інстанції без відвідування судових засідань. Розділом 4 Договору визначено ціну договору та порядок оплати, а саме, що розмір гонорару за послуги/роботу адвоката складає 15000 гривень. Також до заяви додано акт виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги від 08 вересня 2025 року. Вказаний акт містить детальний перелік наданих послуг у справі із зазначенням витраченого часу на кожну надану правову послугу. Всього адвокатом витрачено 10 годин. [PERSON] , сплатив адвокатові грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 23 грудня 2025 року на вказану суму. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Суд також враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що представником позивача, на виконання вимог ч.6 ст. 137 ЦПК України, не заявлялось клопотання про зменшення таких витрат відповідача на правову допомогу. Щодо поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне. Згідно довідки про доставку електронного документу, вбачається, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2025 року по справі № 635/6751/25, надіслано одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 17.12.2025 21:37:08 Згідно положення абз. 2, ч. 5, статті 272 ЦПК зазначено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення, тому останнім днем на подання заяви про ухвалення додаткового рішення є 23.12.2025 року (включно). А тому суд не вбачає підстав для поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, так як такий строк не було попущено. Таким чином, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, а також враховуючи визначення відповідачем та адвокатом в договорі розміру гонорару шляхом погодинної ставки, підтвердження наданих адвокатом послуг із детальним розрахунком їх вартості, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову позивача, категорію справи та значення її для відповідача, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу відповідає співмірним зі складністю справи, реальним і підлягає стягненню з позивача на його користь.

Outcome: approved