Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення зборгованості, в якому зазначив, що між Акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" та [PERSON] укладено кредитні договори: 17.10.2019 кредитний договір №2001428593701, за яким позичальнику видано кредит у сумі 17987,5 грн.; 21.11.2022 кредитний договір №1010783418, за яким позичальнику видно кредит у сумі 58463,28 грн. Банк належним чином виконав свої зобов`язання. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 складає: по кредитному договору від 17.10.2019 року №2001428593701 - 33014,1 грн., з яких: 17961,89 грн. - заборгованість за кредитом, 15052,21 грн. - заборгованість по процентам; по кредитному договору від 21.11.2022 року №1010783418 - 74957,81 грн., з яких: 51871,66 грн. - заборгованість за кредитом, 10,03 грн. - заборгованість по процентам, 23076,12 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами та понесені судові витрати. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник позивача просила розглядати справу за відсутності представника банку, про що зазначила в поданій позовній заяві. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації, розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади), відзив на позов та інших заяв, заперечень, клопотань не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що 17.10.2019 року [PERSON] з Акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" підписано заяву №2001428593701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останньому відкрито поточний рахунок та надано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в сумі 7000,00 грн., розмір якого в подальшому збільшувався, строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін, реальна річна процентна ставка складає 47,88%. 21.11.2022 року [PERSON] з Акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" підписано заяву №1010783418 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого останньому надано споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту 58463,28 грн., на строк 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів заборгованість відповідача станом на 09.04.2025 року складає: по кредитному договору від 17.10.2019 року №2001428593701 33014,10 грн, з яких: 17961,89 грн. заборгованість за кредитом, 15052,21 грн. заборгованість по процентам; по кредитному договору від 21.01.2022 року №1010783418 51881,69 грн., з яких: 51871,66 грн. заборгованість за кредитом, 10,03 грн. заборгованість по процентам. Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не оспорена та не спростована. Однак, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії за договором від 21.01.2022 року №1010783418 в сумі 23076,12 грн., оскільки вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч.1 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Відповідно до засад змагальності сторін, передбачених ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовують обставини та докази зазначені та надані позивачем. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість. Згідно змісту ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитними договорами, не виконав, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню відповідно дост.141ЦПК України.

Outcome: partial