Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 жовтня 2020 року Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 97. Вимоги в основному мотивує тим, що подружнє життя з відповідачем спочатку складалося більш-менш злагоджено, вони вели спільне господарство, виховували дитину, однак у 2025 році їх відносини почали погіршуватись, між ними почали виникати сварки та скандали, вона втратила до відповідача почуття поваги і любові, як наслідок, з серпня 2025 року спільно не проживають, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства. Вважає, що примирення між ними неможливе, просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у заяві від 12 грудня 2025 року просила про розгляд справи без її участі, позов підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, відзиву на позовну заяву від нього не надходило. На сайті «Судова влада України»: Городоцький районний суд Львівської області у розділі «громадянам», в якому є список справ призначених до розгляду, було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі. З огляду на те, що [PERSON] був обізнаний про наявність у провадженні Городоцького районного суду Львівської області справи за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивачки, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до положень частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Із змісту позовної заяви, із свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] убачається, що сторони 27 жовтня 2020 року зареєстрували шлюб у Городоцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 97, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] . Із матеріалів справи убачається, що сторони припинили шлюбні стосунки, втратили один до одного почуття любові, примирення між ними не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому, згідно статті 112 Сімейного кодексу України, є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин. Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи наведене, а також інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , з огляду на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач обґрунтованих заперечень суду не надав, суд приходить до переконання, що шлюб між ними є формальним і розриває такий. Крім цього, разом з вимогою про розірвання шлюбу позивачкою заявлено також вимогу про стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп. За положеннями частини першої, пункту першого частини третьої статті 133 та частин 1-3 статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частин 4-6 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із матеріалів справи убачається, що на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 04 листопада 2025 року, ордера Серія ВС № 1412671 від 04 листопада 2025 року, адвоката Мартин В.І., яка діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2104, виданого на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 17 від 03 жовтня 2012 року уповноважено здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів [PERSON] у Городоцькому районному суді Львівської області. За попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат на професійну правничу допомогу зазначеним позивачкою у позовній заяві, Кузьо Н.І. при поданні позовної заяви до суду, очікувало понести 4 000 грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою. Згідно розрахунку від 04 листопада 2025 року (додаток № 1), акта виконаних робіт (додаток № 2), розмір заявлених позивачкою до стягнення витрат з відповідача складається з консультації та підготовки позовної заяви, вартістю 4 000 грн. 00 коп., які позивачкою оплачено адвокату. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях: від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат заявлених позивачкою, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000 грн. 00 коп. витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу. Згідно статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved