Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Стислий виклад позовної заяви. 28.08.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , 2008 р.н., через свого представника - адвоката Заставного Р.А. з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , згідно якого просила стягнути з відповідача на користь неповнолітньої [PERSON] 252 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 25 травня 2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась за участі джерела підвищеної небезпеки - вантажного автомобіля «MAN 8.155 LRC», р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. Загибель батька неповнолітньої дочки [PERSON] спричинила втрату важливого життєвого зв`язку для цієї дочки, який поновлений бути не може та відповідно завдає їй довготривалих та глибоких душевних страждань, втративши батька вона втратила можливість отримати допомогу та підтримку від нього, належне виховання, також його загибель очевидно впливатиме на її подальше як юнацьке, так і доросле життя та зумовлює для неї непоправні зміни у житті. З огляду на викладене моральну шкоду позивачка, мати цієї дівчинки, [PERSON] оцінила у розмірі 300 000 грн. Однак, з урахуванням виплачених неповнолітній дочці страховиком відповідача СК «ЕТАЛОН» моральної шкоди у розмірі 48 000 грн, просила стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою, що складає 252 000 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 28.08.2025 позов надійшов до Софіївського районного суду Дніпропетровської області та за протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями переданий для розгляду судді Томинцю О.В. (а.с.24); 05.09.2025 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.26); 26.09.2025 від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позов згідно якого останній заперечував проти пред`явленого до нього позову, оскільки для настання для відповідача обов`язку нести відповідальність за статтями 1166 та 1167 ЦК України, відсутня його вина та протиправна поведінка у настанні ДТП, унаслідок якої загинув пішохід [PERSON] . Зокрема, під час досудового розслідування, яке завершено закриттям кримінального провадження за відсутністю у діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено, що пішохід [PERSON] раптово вийшов на проїзну частину дороги у не встановленому місці, чим сам порушив Правила дорожнього руху та створив ситуацію, за якої [PERSON] , як водію вантажного транспортного засобу, технічно не можливо було уникнути наїзду на потерпілого. Крім того зазначив, що ним були виплачені родині загиблого грошові кошти на поховання та спорудження надгробного пам`ятника (а.с.32-37); 01.10.2025 від представника позивача Заставного Р.А. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою зазначено, що за змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки і підставою для звільнення відповідача від сплати цієї шкоди, згідно вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України, може бути лише те, що ця шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, яку повинен довести сам відповідач. Вважає заявлений розмір моральної шкоди у розмірі 300 000 грн співмірний компенсації за загибель батька неповнолітньої дочки (а.с.39-41); 07.11.2025 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (а.с.67). Представник позивача - адвокат Заставний Р.А. у судовому засіданні, посилаючись на обставини і доводи зазначені у позові та у відповіді на відзив, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти отримання родиною загиблого від відповідача грошових коштів на відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 65 000 грн. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гриза О.В. посилаючись на обставини та доводи зазначені у своєму відзиві, у задоволенні позовних вимог позивачки просив повністю відмовити. 3. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з постанови старшого слідчого СУ ГУНП Дніпропетровській області від 28.06.2024, 25 травня 2024 року, близько 02 годин 30 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MAN 8.155 LRC», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», зі сторони с. Затишне у напрямку с. Миколаївка, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по проїзній частині дороги у зустрічному із автомобілем напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. Факт смерті [PERSON] 25.05.2024 підтверджено відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.13). 25 травня 2025 року інформацію про ДТП внесено до ЄРДР за № 12024040000000822 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. З вказаної постанови видно, що причиною смерті пішохода [PERSON] є сполучена тупа травма тіла з множинними переломами кісток обличчя та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, розривами твердої мозкової оболонки, розривом правої частини печінки, наявністю 800 мл. крові в черевній порожнині, переломом лівого ріжка під`язикової кістки, переломами обох кісток обох гомілок, яка ускладнилася травматичним шоком. Під час досудового розслідування встановлено, що у діях водія [PERSON] під час керування транспортним засобом «MAN 8.155 LRC», р/н [NUMBER] , не було допущено порушень вимог Правил дорожнього руху, які могли бути у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією та наслідками, що настали. Зокрема водій автомобіля «MAN 8.155 LRC» [PERSON] при заданих встановлених обставинах механізму ДТП не мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, своєчасно виконавши вимоги п. 12.3 ПДР України. При проведенні досудового розслідування в рамках вищевказаного кримінального провадження, старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції Неборачко О.В. дійшовши висновку, що в даній дорожній ситуації саме з вини пішохода [PERSON] , який грубо порушуючи вимоги пунктів 4,1, 4.4, 4.7, 4.8 та 4.14 «а» Правил дорожнього руху України, настала вищевказана ДТП, в результаті якої загинув сам [PERSON] , виніс постанову від 28 червня 2024 року про закриття кримінального провадження за № 12024040000000822 від 25.05.2024, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.10-12). Як встановлено при судовому розгляді справи, зазначена постанова слідчого не оскаржувалася і наразі набрала законної сили. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «MAN 8.155 LRC», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у СК «ЕТАЛОН» відповідно до договору (полісу) № 215774100 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.19). Як видно з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , яка у зв`язку з укладенням нового шлюбу 09.09.2017, змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.14,15,18). 11 червня 2024 року позивачка [PERSON] , як законний представник неповнолітньої [PERSON] , зверталася до СК «ЕТАЛОН» із повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування, зокрема заподіяної моральної шкоди (а.с.62). Як видно з повідомлення СК «ЕТАЛОН», у період з 02.12.2014 по 31.07.2025 [PERSON] , яка діяла в інтересах дочки [PERSON] , отримала загальну суму страхового відшкодування у розмірі 223 180 грн (а.с.52 на звороті). Крім того, згідно рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2025, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , як її законний представник, страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника для неповнолітньої дитини у розмірі 170 098,40 грн. У тому числі, що не заперечувалося усіма сторонами у справі, відповідно до пункту 27.3 статті 27 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» СК «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] страхову виплату у розмірі 48 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Вказаний розмір визначено з урахуванням права двох осіб на відшкодування моральної шкоди - матері та дочки загиблого. Відтак виходячи з положень вищевказаної норми Закону, згідно якої розмір відшкодування моральної шкоди з боку страховика становить 12 мінімальних заробітних плат, то ураховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» складав 8000 грн, розмір страхового відшкодування на загиблого [PERSON] склав 96 000 грн (8000 х12), тобто кожному з цих двох потерпілих було виплачено по 48 000 грн. (96 000 : 2). Проте, на думку позивачки, розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 300 000 грн, тому у відповідності вимог ч. 1 ст. 1194 ЦК України, просила стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 252 000 гривень (300 000 - 48 000). 4. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно з абз. 4 п. 4, п. 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року за №4, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька неповнолітньої [PERSON] , оскільки відповідачем та його представником не було доведено факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого, а тому обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Під час судового розгляду справи встановлено, що транспортний засіб «MAN 8.155 LRC», р/н [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] в момент ДТП, належить [PERSON] . Як запевнив відповідач, вони з [PERSON] проживають спільно однією сім`єю, як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу, тому вона надавала йому право вільно користуватись цим автомобілем, як заведено у подружжя. Позивач, не висував вимог про відшкодування моральної шкоди безпосередньо до власника джерела підвищеної небезпеки, яким є [PERSON] . Між тим, з огляду на факт спільного проживання відповідача з [PERSON] , суд вважає, що у силу вимог ст. 63 СК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, відповідач [PERSON] володів вказаним транспортним засобом у момент ДТП на достатній правовій підставі. У межах розгляду цієї справи позивачкою заявлено моральну шкоду завдану власником джерела підвищеної небезпеки у наслідок загибелі батька її неповнолітньої дочки у розмірі 300 000 грн. Заявлений розмір шкоди перевищує, визначений п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової виплати, отже [PERSON] є належним відповідачем по заявленій вимозі. Як вже зазначено судом, постановою від 28.06.2024 про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] не встановлено порушень останнім ПДР України, які б могли бути у причинному зв`язку із подією і наслідками, що настали. Одночасно проведеним досудовим слідством встановлено, що саме в діях [PERSON] вбачаються порушення вимог пунктів 4,1, 4.4, 4.7, 4.8 та 4.14 «а» Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з подією, оскільки останній, проявляючи крайню небезпечність та ігноруючи заходи особистої безпеки, в темний час доби і в умовах недостатньої видимості, не виділив себе для своєчасного виявлення, рухаючись по проїжджій частині в невстановленому для переходу місці назустріч автомобілю «MAN 8.155 LRC», р/н [NUMBER] , внаслідок чого вказаний автомобіль, яким керував [PERSON] , скоїв на нього наїзд передньою своєю частиною. Отже, поведінку (дії) [PERSON] суд розцінює як грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди, і є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. За практикою касаційного суду, під час розгляду справ суд може користуватися доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень. Так, як видно з даних цього реєстру, 20.03.2013 Софіївським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] у якому, окрім іншого зазначено, що вказане подружжя проживали спільно лише до липня 2012 року. Причиною розірвання шлюбу були постійні сварки через зловживання відповідачем [PERSON] спиртними напоями та насилля в сім`ї. Відповідач не піклувався про сім`ю та повністю ігнорував батьківські обов`язки. Через таку поведінку відповідача позивач була змушена з дитиною переїхати до м. Кривого Рогу і винайняти квартиру. Крім того, згідно іншого рішення названого суду від 27.11.2014, постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на користь матері дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., щомісячно, починаючи з 25 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. За змістом цього рішення, зазначено, що вказана малолітня дитина проживає із позивачкою і перебуває у неї на утриманні. Позивач тимчасово не працює і соціальної допомоги не отримує. Відповідач працює по найму, має непостійний та мінливий дохід, частину доходу отримує у вигляді натуроплати, але ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Вказані рішення не оскаржувалися та набрали законної сили. Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з вказаних судових рішень установлено, що неповнолітня [PERSON] на момент ДТП у якій загинув її батько, не проживала з ним спільно майже 12 років. На час постановлення цих рішень [PERSON] належним чином свої батьківські обов`язки не виконував, зокрема про свою сім`ю, у тому числі малолітню дочку [PERSON] не піклувався, матеріальну допомогу на її утримання не надавав. Разом з тим, сторона позивача не надала суду жодних доказів, які вказували б на те, що відокремлене проживання неповнолітньої дочки від батька, не позначилося на спілкуванні між ними, що батько, незважаючи на розлучення з матір`ю, займав важливе місце в житті дочки, зокрема приймав активну участь у її вихованні зважаючи на те, що дочка, на момент ДТП, вже проживала у родині з вітчимом 7 років. Також, що батько сплачував на її утримання систематично та у належному розмірі аліменти чи іншим чином підтримував її матеріально, тощо, а відтак, заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 300 000 грн., пов`язаний у зв`язку з втратою її дочкою батька, суд знаходить явно завищеним. Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує грубу необережність потерпілого [PERSON] , безвинну відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, ступінь глибини та тривалості моральних страждань дочки загиблого та визнає, що достатнім еквівалентом компенсації моральних страждань неповнолітньої дочки, пов`язаних із смертю її батька, є грошові кошти у сумі 60 000 грн, а зважаючи на те, що страховою компанією вже було виплачено позивачці страхову виплату у розмірі 48 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , то з відповідача підлягає стягненню на її користь сума різниці визначеної судом моральної шкоди, що складає 12 000 грн (60 000- 48 000). Розподіл судових витрат. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі визначений п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2520 грн). Позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, оскільки ним подано позов про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи. Враховуючи, що судом були задоволені частково позовні вимоги та стягнуто із відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 12 000 грн і з заявлених 252 000 грн, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеної суми позовних вимог, що складає у розмірі 120 грн.

Outcome: partial