Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося у суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №102768751 від 17.01.2023 в загальному розмірі 20950 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 17.01.2023 укладено Кредитний договір №102768751. Відповідно до вказаного договору, ТОВ «Мілоан» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 30.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №102768751 від 17.01.2023. Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не вносить платежі на повернення кредиту, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання та станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 20950,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків 15000 грн, прострочена заборгованість за комісією 950 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості та понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 05.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово клопотав про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні 05.01.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення і у зв`язку зі складністю справи його ухвалення та проголошення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 09 год. 45 хв. 08.01.2026. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 17.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Кредитний договір № 102768751, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн. Згідно п. 1.3 договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.01.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Згідно п. 1.3.1. договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.02.2023 (рекомендована дата платежу). Згідно п. 1.3.2. договору поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 02.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно п. 6.1. договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Згідно із пунктом 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту. Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував його підписавши 17.01.2023 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (L93193). Анкета-заява на кредит № 102768751 від 17.01.2023 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан». Згідно із Платіжним дорученням № 57768096 від 17.01.2023, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача 5000,00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 102768751. Згідно інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк», підтверджено що в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська картка № [NUMBER] . Транзакція від 17.01.2023 на банківську картку № [NUMBER] в сумі 5000,00 грн. була успішна та зарахована на рахунок вищезазначеної картки. 30.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимог № 98-МЛ/Т, відповідно до умов якого та у відповідності до ст.512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 102768751 від 17.01.2023. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 20950,00 грн за період з 17.01.2023 по 02.05.2023., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками 15000,00 грн.; заборгованість за комісією 950,00 грн. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд погоджується із стягненням з відповідача тіла кредиту та процентів в частині їх нарахування, а саме за період з 17.01.2023 по 02.05.2023 в сумі 20950 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15000,00 грн - заборгованість за сумою відсотків, оскільки суду надані достатні докази отримання кредиту відповідачем, порядку їх нарахування та встановлено, що відповідач із вказаними умовами погодився, однак належним чином їх не виконував, що спричинило виникнення заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок відповідач суду не надав. Тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит та відсотками підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії, то суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, у кредитному договорі містяться умови про комісію за надання кредиту в розмірі 950 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми одноразово в момент видачі кредиту. Проте, суд звертає увагу, що в кредитному договорі немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало доказів, що комісія пов`язана із наданням послуги, у зв`язку з чим положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково, виходячи з розрахунку задоволених позовних вимог 95,46% (20000/20950*100%=95,46%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2312,42 грн (2422,40*95,46%=2312,42 грн). Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Позивач у позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00грн. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. надав суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Апологет", копію акта надання послуг № Д/8741 від 12.11.2025, копію детального опису наданих послуг до акту № Д/8741 від 12.11.2025 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, копію ордера. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає положенням ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22. Оскільки витрати позивача у сумі 8000 грн. на правничу допомогу підтверджені складеними ним вищевказаними документами, пропорційним розміром вказаних витрат позивача, підлягаючих стягненню з відповідача, є сума 7636,80 грн (8000*95,46%:100%=7636,80 грн).

Outcome: partial