Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] до Шевченківського районного суду з позовом до Міністерства розвитку громад і територій України, Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та додаткової заробітної плати. У позовній заяві просив суд: 1) Визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства розвитку громад і територій України №5-ОС від 09 січня 2025 року "Про звільнення керівника Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство". 2) Поновити на роботі [PERSON] на посаді генерального директора Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство". 3) Зобов`язати Міністерство розвитку громад і територій України ухвалити рішення про виплату додаткової заробітної плати (премії) [PERSON] за II-IV квартали 2022 року та I квартал 2023 року у розмірі 474 621, 35 грн. 4) Стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу та додаткову заробітну плату (премію) за II-IV квартали 2022 року та I квартал 2023 року у розмірі 474 621, 35 грн. 5) Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] з 11 січня 2025 року по дату винесення судового рішення включно. 6) Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" та Міністерства розвитку громад і територій України судові витрати на професійну правничу допомогу солідарно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Міністерства розвитку громад та територій України №5-ОС від 09 січня 2025 року «Про звільнення керівника приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» звільнено [PERSON] з посади генерального директора приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» 10 січня 2025 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим розірванням укладеного з ним контракту. Як підставу звільнення в зазначеному наказі зазначено - підпункти з), к), л) пункт 26 Контракту від 03 серпня 2022 року №II- 11/0/22 з генеральним директором Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», службову записку директора Департаменту управління об?єктами державної власності та економічного планування від 03 січня 2025 року № 7/16/18-25, службову записку начальника Управління внутрішнього аудиту від 7 січня 2025 року №33/14/18-25, службову записка начальника управління морського і річкового транспорту від 7 січня 2025 року № 32/46/18-25, доповідну записку начальника управління кадрової роботи від 7 січня 2025 року N? 2/10/18-25, лист Одеської обласної військової адміністрації від 8 січня 2025 року №250/1/01-43/283/2-25. Позивач вважає, що Наказ Міністерства розвитку громад та територій України №5-ОС від 09 січня 2025 року є незаконним, порушує права та охоронювані інтереси [PERSON] , ухвалений в порушення норм матеріального права, всупереч правових позицій Верховного Суду, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. На підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 06 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство" зазначає, що [PERSON] як керівником державного підприємства не забезпечено виконання затвердженого річного фінансового плану Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" на 2024 рік, тим самим порушено умови Контракту, що слугувало однією з підстав звільнення. Відповідач також зазначає, що у день звільнення з [PERSON] було проведено розрахунок (виплату) усіх сум, що належали йому від підприємства. 07 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Міністерство розвитку громад і територій України зазначає, що прийняття рішення про звільнення [PERSON] з посади генерального директора Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з достроковим припиненням укладеного з ним контракту у формі наказу Мінрозвитку і не суперечить нормам чинного законодавства. Також зазначає, що за результатами аудиторського контролю за діяльністю Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» Управління внутрішнього аудиту проінформувало Міністерство розвитку громад і територій України про незабезпечення [PERSON] виконання в установлені строки вимог суб`єктів внутрішнього фінансового контролю, а також неналежне виконання вимог рішень Міністерства розвитку громад і територій України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представники відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 21 лютого 2022 року на підставі Наказу Міністерства інфраструктури України "Про призначення керівника приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" №10-ОС [PERSON] тимчасово призначено на посаду генерального директора приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" з 22 лютого 2022 року на період прийняття відповідного рішення Міністерством інфраструктури України з посадовим окладом згідно штатного розпису для керівника цього товариства. 03 серпня 2022 року між Міністерством інфраструктури України (за контрактом - Вищий орган товариства) в особі Міністра інфраструктури України Кубракова Олександра Миколайовича та громадянином [PERSON] (за контрактом - Керівник) укладено контракт №II-11/0/2022 про те, що [PERSON] призначається на посаду генерального директора приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на термін з 03 серпня 2022 року по 02 серпня 2025 року включно. Відповідно до п. 1 контракту №II-11/0/2022 за цим контрактом Керівник зобов?язується безпосередньо і через адміністрацію приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі - Товариство), здійснювати поточне управління Товариством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за Товариством державного майна та фінансових ресурсів, а Вищий орган товариства зобов?язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. Пунктом 2 контракту №II-11/0/2022 встановлено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником та Вищим органом товариства. Згідно п.5 контракту №II-11/0/2022 Керівник підзвітний Вищому органу Товариства у межах, встановлених законодавством, Статутом Товариства та цим контрактом. Перелік випадків, за умови існування яких Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Вищого органу товариства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії викладено в п. 26 контракту №II-11/0/2022, серед яких, зокрема зазначено підпункти 3), к), л), які зазначені в Наказі як підстава для дострокового розірвання Контракту, а саме: з) у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Товариства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Товариства; к) у разі недотримання Керівником законодавства та незабезпечення виконання в установлені строки вимог органів Державної аудиторської служби України та суб? єктів внутрішнього фінансового контролю; л) у разі невиконання Керівником затвердженого фінансового плану. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №5-ОС від 09 січня 2025 року «Про звільнення керівника приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» звільнено [PERSON] з посади генерального директора приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (далі - Наказ) 10 січня 2025 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим розірванням укладеного з ним контракту. Підставами для звільнення в Наказі зазначено - підпункти з), к), л) пункт 26 Контракту від 03 серпня 2022 року №II- 11/0/22 з генеральним директором Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», службову записку директора Департаменту управління об?єктами державної власності та економічного планування від 03 січня 2025 року № 7/16/18-25, службову записку начальника Управління внутрішнього аудиту від 7 січня 2025 року №33/14/18-25, службову записку начальника управління морського і річкового транспорту від 7 січня 2025 року № 32/46/18-25, доповідну записку начальника управління кадрової роботи від 7 січня 2025 року № 2/10/18-25, лист Одеської обласної військової адміністрації від 8 січня 2025 року №250/1/01-43/283/2-25. Позивач вважає, що Наказ Міністерства розвитку громад та територій України №5-ОС від 09 січня 2025 року є незаконним, порушує права та охоронювані інтереси [PERSON] , ухвалений в порушення норм матеріального права, всупереч правових позицій Верховного Суду, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Стосовно підстав звільнення позивача, вказаних у Наказі, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом. Згідно підпункту з) пункту 26 контракту №II-11/0/2022 Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Вищого органу товариства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії. зу разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Товариства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Товариства. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що Міністерство розвитку громад і територій України в Наказі не зазначив жодних обставин, які б підтверджували зростання дебіторської заборгованості протягом останніх трьох кварталів календарного року Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», не навів жодних показників дебіторської заборгованості, за якими допущено зростання, не обґрунтував, виходячи з яких документальних доказів та за який період спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Товариства. Згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі Украі?ни від 02 березня 2015 року № 205 «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки», зареєстрованого в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 19 березня 2015 р. за № 300/26745 (далі - Порядок), фінансовии? план підприємства складається за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку на кожнии? наступнии? рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році. Фінансовии? план підприємства містить інформацію щодо фактичних показників минулого року, планових і прогнозних показників поточного року, запланованих показників на плановии? рік, а також показників діяльності підприємства на стратегічну перспективу (пункт 2 Порядку). Фінансовии? план має забезпечувати збільшення показників рентабельності діяльності підприємства, активів і власного капіталу порівняно з плановими та прогнозними показниками на поточнии? рік (пункт 3 Порядку). Фінансовии? план Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на 2024 рік був затверджении? Розпорядженням Кабінету Міністрів Украі?ни від 05 грудня 2023 року за №1120-р «Про затвердження фінансового плану приватного акціонерного товариства «Украі?нське Дунаи?ське пароплавство» на 2024 рік», про що Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" було повідомлено листом Міністерства розвитку громад, територіи? та інфраструктури Украі?ни з зазначенням того, що він підлягає неухильному виконанню. Наказом Міністерства від 05 серпня 2024 року за №783 «Про затвердження змін до фінансового плану Приватного акціонерного товариства «Украі?нське Дунаи?ське пароплавство»» були затверджені зміни до фінансового плану ПрАТ «УДП» на 2024 рік. Однак, Міністерство розвитку громад і територій України було поінформовано службовою запискою Департаменту управління об`єктами державноі? власності та економічного планування від 03 січня 2025 № 7/16/18-25 про те, що за результатами опрацювання питання виконання умов контракту керівником ПрАТ «УДП» в частині фінансово-економічних показників за 9 місяців 2024 року встановлено, зокрема, що контракт з керівником Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» не приведено у відповідність до наказу Міністерства розвитку громад, територіи? та інфраструктури Украі?ни від 23.08.2023 №745 «Про затвердження Положення про розрахунок розмірів посадових окладів керівників підприємств, установ, організаціи?, що належать до сфери управління Мінінфраструктури, акціонерних товариств, функціі? з управління корпоративними правами щодо яких здіи?снює Мінінфраструктури, та Положення про умови, диференціи?овані показники та розміри преміювання за підсумками роботи за квартал, що враховуються під час укладання контрактів з керівниками підприємств, установ, організаціи?, що належать до сфери управління Мінінфраструктури, акціонерних товариств, функціі? з управління корпоративними правами щодо яких здіи?снює Мінінфраструктури», зареєстрованого в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 11 жовтня 2023 р. за №1777/40833. Зокрема, листом від 03 січня 2025 № 7/16/18-25 доведено до відома Міністерства розвитку громад і територій України щодо невиконання ряду показників фінансового плану Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» за 9 місяців та 3-и? квартал 2024 року. Крім вказаного зазначено, що на лист-зауваження Міністерства від 27 листопада 2024 року №14612/16/14-24 Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» подано з пропуском встановленого строку звіт за Формою № 2б, що надається на виконання наказу Міністерства від 21 жовтня 2024 року № 799 «Про проведення інвентаризаціі? державного маи?на, оформлення права власності на об`єкти нерухомого маи?на та права користування земельними ділянками» (лист Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" від 04 грудня 2024 року № 865/5/02-03/01) та не в повному обсязі, а саме не надано інформацію сформовану засобами АС «Юридичні особи» щодо обліку державного маи?на та не внесено відомості до Реєстру корпоративних прав держави. Отже, за результатами фінансового контролю за діяльністю Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" встановлено виконання показників затвердженого фінансового плану Товариства, а також показників, передбачених контрактом №II-11/0/2022, про що Департамент управління об`єктами державноі? власності та економічного планування інформував Міністерство розвитку громад і територій України про невиконання ряду показників затвердженого фінансового плану, зокрема зростання у трьох звітних кварталах протягом календарного року обсягів дебіторськоі? заборгованості Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг) Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство". Листом Департаменту управління об`єктами державноі? власності та економічного планування від 27 грудня 2024 року №19110/16-24 Міністерство розвитку громад і територій України поінформовано про те, що згідно проведених засідань щодо розгляду результатів роботи підприємств галузі за 9 місяців та 3-и? квартал поточного року підтверджено невиконання ряду показників фінансового плану за вказані періоди, зокрема, чистого прибутку Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство". Згідно з доданою до вказаного листа від 27 грудня 2024 року № 19110/16-24 Інформацією щодо виконання умов контракту керівником Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" за 9 місяців 2024 року (із приміткою - контракт не приведено у відповідність до наказу Міністерства від 23 серпня 2023 року №745) не виконано пункт 6.3. контракту №II-11/0/2022, за яким [PERSON] зобов`язувався забезпечувати виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану Товариства, зокрема за 1и?, 2и?, 3и? квартали щодо основних фінансових показників. Відповідно до доданої до вказаного листа від 27 грудня 2024 року №19110/16-24 форми: Баланс (Звіт про фінансовии? стан) на 30 вересня 2024 року (встановлена форма додатком 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансовоі? звітності») непокритии? збиток Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" (код рядка 1420) на початок звітного періоду складав 285 995 тис. грн., на кінець звітного періоду збільшено до 312 093 тис. грн. Дебіторська заборгованість Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" за розрахунками (код рядка 1130) за виданими авансами на початок звітного періоду складала 18 547 тис.грн., до 18 893 тис. грн., за розрахунками з бюджетом (код рядка 1135) на початок звітного періоду складала 16 841 тис. грн., на кінець звітного періоду була збільшена до 47 107 тис. грн. Інша поточна дебіторська заборгованість (код рядка 1155) на початок звітного періоду складала 260 481 тис.грн., на кінець звітного періоду була збільшена до 300 691 тис.грн. Поточні зобов`язання і забезпечення згідно з Балансом (Звіт про фінансовии? стан) станом на 30 вересня 2024 року поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги (код рядка 1615) на початок звітного періоду складала 35730 тис. грн., на кінець звітного періоду була збільшена до 95 846 грн. Згідно з пояснювальною запискою Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" до Методики фіскальних ризиків за 9 місяців 2024 року за підписом [PERSON] , затвердженим фінансовим планом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" за 9 місяців 2024 року передбачалося отримання 350 965 тис грн. прибутку. Фактично за 9 місяців 2024 року отримано 382 656 тис грн збитку. За 9 місяців 2024 року фактично отримано 767 037 тис грн. чистого доходу, що на 1 234 603 тис грн. менше плану. Собівартість реалізованоі? продукціі? за 9 місяців 2024 року зменшилася у порівнянні із плановим рівнем на 803 391 тис грн. Витрати на амортизацію основних засобів і нематеріальних активів перенесено на ІV квартал 2024 року, тому за 9 місяців 2024 року амортизація у складі собівартості зменшилася у порівнянні з планом на 83 010 тис. грн.. За 9 місяців 2024 року капітальні інвестиціі? склали 140 539 тис грн, що на 2 185 991 тис. грн. менше запланованого рівня. Отже, суд доходить до висновку, що за час перебування [PERSON] на посаді генерального директора Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" у 2024 році обсяги дебіторськоі? заборгованості Товариства зросли та за загальним підсумком не супроводжувались зростанням обсягів реалізаціі? товарів, робіт, послуг Товариства. Затверджені заплановані показники фінансового плану Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" не виконано або знижено дохід та збільшено збиток. Згідно з пунктами 16, 17 постанови Кабінету Міністрів Украі?ни «Про застосування контрактноі? форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державніи? власності» від 19 березня 1993 р. №203 контракт з керівником підприємства може бути розірвании? на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП Украі?ни, про що робиться відповіднии? запис у трудовіи? книжці керівника підприємства. На підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України припиняється трудовии? договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для и?ого розірвання. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для и?ого дострокового розірвання. Оцінюючи доводи позивача про необізнаність із показниками заборгованості, суд враховує ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до якої відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. З огляду на перебування Позивача на посаді генерального директора Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", посилання у позовній заяві на відсутність вказівки на показники дебіторської заборгованості у Наказі як на ознаку його незаконності є необґрунтованим, оскільки фактична підстава звільнення була сформована на основі звітності, за складання якої [PERSON] як генеральний директор Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" є відповідальним. Таким чином, відсутність деталізованих розрахунків безпосередньо у тексті Наказу не є самостійною підставою для визнання такого наказу незаконним. Щодо процедури звільнення Позивача суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що Наказ про звільнення винесено всупереч умовам статуту та з порушенням чинного законодавства. Так, позивач вважає, що виходячи з того, що статутом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" визначено, що утворення наглядової ради є обов?язковим, але така наглядова рада так і не була створена, орган управління в особі Міністерства розвитку громад і територій України має приймати рішення з усіх питань, віднесених до компетенції Наглядової ради. Вважає, що Міністерство розвитку громад і територій України дійсно мав право прийняти рішення про припинення повноважень виконавчого органу з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження. Проте, як зазначає Позивач, Міністерство розвитку громад і територій України не прийняв рішення про припинення повноважено одноосібного виконавчого органу, не прийняв рішення про призначення особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, а прийняв рішення виключно про звільнення генерального директора. З даного приводу суд зауважує, що статутом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" передбачено, що управління поточною діяльністю товариства здійснює одноосібний виконавчий орган - генеральний директор товариства, який підзвітний загальним зборам та наглядовій раді, організовує виконання їх рішень та який призначається (обирається) наглядовою радою у випадку, визначеному законодавством. До виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про призначення (обрання) на посаду та про припинення повноважень генерального директора товариства. Відповідно до п. 6 Розділу 12 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" рішення про припинення повноважень генерального директора, відсторонення генерального директора від Здійснення повноважень приймається наглядовою радою, з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження. Однак, відповідно до останнього абзацу підпункту 11 пункту 2 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів у випадках, прямо передбачених законом. Наглядова рада Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" наразі не діє, тому Міністерство розвитку громад і територій України уповноважене, зокрема, Статутом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", приймати рішення з усіх питань, віднесених до компетенції Наглядової ради, в тому числі і щодо припинення строкового трудового договору з одноосібним виконавчим органом, яким у розумінні Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" був [PERSON] . У зв?язку із достроковим припиненням контракту з [PERSON] , наказом Міністерства розвитку громад і територій України від 13 січня 2025 року №6-ОС «Про покладення виконання обов?язків генерального директора приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» відповідно до пункту 121 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об?єктами державної власності», на підставі заяви [PERSON] , розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2025 № 24 «Про погодження тимчасового покладення виконання обов?язків генерального директора приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на [PERSON] » тимчасово покладено виконання обов?язків генерального директора Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство", на період до прийняття рішення Вищим органом товариства. Окремо суд зауважує, що твердження Позивача про те, що Наказ видано Міністерством розвитку громад і територій України з порушенням пункту 6 розділу 12 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до пункту 3 розділу 5 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" встановлено, що обов`язки Акціонера, тобто Держави в особі Міністерства розвитку громад і територій України, встановлюються виключно законом. Так, відповідно до ч.1 ст.84 Закону України «Про акціонерні товариства» повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчо органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів. Згідно зі Статутом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" наглядова рада є колегіальним органом, що в межах компетенції, визначеної цим Статутом та Законом України «Про акціонерні товариства», здійснює управління товариством, а також контролює та регулює діяльність його виконавчого органу. У зв`язку із тим, що наглядова рада Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" станом на дату звільнення позивача з посади генерального директора не діяла, відповідно до Розділу 10 статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" вищим органом Товариства є загальні збори. Пунктом 2 розділу 10 статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство передбачено, що функції загальних зборів передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами товариства, здійснюються одноосібно. Загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім тих, що віднесені до компетенції наглядової ради законом або цим Статутом. За пунктом 5 розділу 10 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" до виключної компетенції загальних зборів належить зокрема розгляд звіту виконавчого органу та прийняття рішення за результатами розгляду такого звіту. Пунктом 7 розділу 10 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" встановлено, що повноваження загальних зборів передбачені пунктом 15 цього розділу та іншими документами товариства, здійснюються Акціонером (Держава в особі Мінрозвитку) одноосібно. Рішення єдиного Акціонера - держави в особі Мінінфраструктури (Мінрозвитку) з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюються Акціонером письмово у формі наказу. Таке рішення Акціонера має статус протоколу загальних зборів. Отже прийняття рішення про звільнення позивача з посади генерального директора Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 К3пП України достроковим припиненням укладеного з ним контракту у формі наказу Міністерства розвитку громад і територій України не суперечить зазначеним позивачем нормам чинного законодавства та статуту Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство". Щодо застосування постанов Верховного Суду, наведених позивачем у позовній заяві, до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач також зазначає, що Наказ не відповідає вимогам закону та висновку щодо застосування законодавства, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 дійшла висновку, що звільнення працівника на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України 3 формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов?язків, передбачених контрактом, не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Позивач вважає, що Відповідач в оспорюваному Наказі не зазначив які саме порушення допустив Позивач при виконанні умов контракту №II-11/0/2022, коли такі порушення були вчинені Позивачем та якими доказами існування таких порушень доводиться. Вважає, що зазначення окремих підпунктів контракту, які стали підставою для прийняття рішення щодо дострокового розірвання контракту №II-11/0/2022 як підстави для його розірвання, та посилання на службові записки, які не були докладені до Наказу та із змістом яких Позивача не було ознайомлено, не є тотожним з обов`язком Відповідача зазначити конкретні умови контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник безпосередньо в Наказі про дострокове розірвання контракту і обгрунтування на підставі належних і допустимих доказів, в чому саме полягали порушення контракту №II-11/0/2022, допущені Керівником та які стали підставою для дострокового звільнення. Позивач зазначає, що аналогічний підхід був викладений у Постанові Верховного Суду у справі №677/1181/22 від 27 вересня 2023 року. Згідно з постановою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 677/1181/22 вказану справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, яка у задоволенні позову позивача у цій справі відмовила. Так, постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги позивача п поновлення на посаді директора Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» змінено, а його мотивувальну частину викладено в редакції и постанови Верховного Суду. В іншій частині постанову Хмельницького апеляційного суду від 07.03.2024 залишено без змін. Щодо висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі №452/970/17 суд зазначає, що такі висновки взагалі застосуваню не підлягають, адже вони зроблені за встановлення того, що позивачем у цій справи допущено порушення не умов контракту, а порушення вимог статуту дочірнього підприємства, незабезпечення високого рівня виконавської дисципліни, неналежного виконання наказів і доручень ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», вчинення дій, які суперечать інтересам дочірнього підприємства. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 та Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі №677/1181/22 не є подібними, адже різняться за встановленими фактичними обставинами, а тому застосуванню до правовідносин у даній справі не підлягають. Щодо проведення розрахунків з Позивачем в день звільнення суд зазначає наступне. Наказом Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 5-ОС від 09 січня 2025 року [PERSON] звільнено з посади генерального директора Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» 10 січня 2025 року, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, з достроковим розірванням укладеного з ним контракту. Пунктом 2 цього наказу № 5-ОС вказано Приватному акціонерному товариству пароплавству» забезпечити ознайомлення [PERSON] з цим наказом, видачу йому належно оформленої трудової книжки та проведення з ним необхідних розрахунків відповідно до вимог законодавства, про що інформувати у тижневий строк Управління кадрової роботи Міністерства розвитку громад та територій України з наданням підтвердних документів. 10 січня 2021 року [PERSON] видано Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, згідно якого нараховано 302 706.27 грн., з яких виплачено 227 897.90 грн. До нарахування при звільненні включено оплату праці, надбавку за роботу з документами та компенсацію за невикористану відпустку. [PERSON] вважає, що всупереч вимог ст. 116 КЗпП України Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» не здійснив нарахування та виплату премії за весь час роботи. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. На відміну від основної заробітної плати (посадового окладу), преміювання є формою стимулювання ефективної праці, виплата якої залежить від виконання чітко визначених умов та показників. Відповідно до п.17 розділу 3 контракту №II-11/0/2022 за виконання обов?язків, передбачених цим контрактом, Керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного Товариством у результаті його господарської діяльності виходячи з установленого Керівнику посадового окладу у розмірі 135 606,10 грн. (сто тридцять п`ять тисяч шістсот шість гривень десять копійок) і фактично відпрацьованого часу. Водночас, щодо зазначеноі? позивачем норми статті 116 КЗпП України щодо ненарахування та невиплати преміі? за весь час роботи, як це визначено в контракті, суд зауважує, що контракт №II-11/0/2022 з керівником Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» не приведено у відповідність до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури Україн Про затвердження Положення про розрахунок розмірів посадових окладів керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінрозвитку, акціонерних товариств, функції з управління корпоративними правами щодо яких здійснює Мінрозвитку, та Положення про умови, диференційовані показники та розміри преміювання за підсумками роботи за квартал, що враховуються під час укладання контрактів з керівниками підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінрозвитку, акціонерних товариств, функції з управління корпоративними правами щодо яких здійснює Мінрозвитку № 745 (далі - Наказ №745). Згідно з наказом № 745 розміри посадового окладу та умови, диференціи?овані показники та розміри преміювання виконуючих обов`язків керівників підприємств, установ, організаціи? визначаються відповідно до укладених з ними контрактів та цього наказу (пункт 2). Визнано такими, що втратили чинність наказ Міністерства інфраструктури Украі?ни від 10 листопада 2016 року №391 «Про затвердження умов, диференціи?ованих показників і розмірів преміювання та виплати матеріальноі? винагороди за ефективне управління державним маи?ном керівникам підприємств, що належать до сфери управління Мінінфраструктури», зареєстровании? в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 02 грудня 2016 року за № 1565/29695; наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Украі?ни від 13 лютого 2018 року № 32 «Про затвердження умов, диференціи?ованих показників і розмірів преміювання та виплати матеріальноі? винагороди за ефективне управління державним маи?ном керівникам державних підприємств, що належать до сфери управління Мінрегіону», зареєстровании? в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 07 березня 2018 року за № 278/31730. Отже, контракт №II-11/0/2022 не приведено у відповідність до наказу № 745, що набрав чинність у ІІІ кварталі 2023 року, а накази, за якими [PERSON] нараховувалась було скасовано. Таким чином, підстави для нарахування преміі? [PERSON] були відсутні, адже нормативно-правові акти, якими регулювались такі нарахування було визнано такими, що втратили чинність. Окремо суд зауважує стосовно пункту 18 розділу 3 контракту №II-11/0/2022, яким передбачено, що, крім того, Керівникові можуть виплачуватися щоквартальні премії далі - у відсотках до посадового окладу на підставі диференційованих показників з урахуванням фактично відпрацьованого часу за умови: а) виконання планового показника чистого прибутку (нульовий результат чистого прибутку не є показником прибутковості діяльності підприємства); б) своєчасність сплати податків та інших обов?язкових зборів; в) відсутності узгоджених штрафних санкцій до підприємства з боку фіскальних органів; г) забезпечення виконання вимог, установлених чинним законодавством з питань забезпечення режиму секретності, охорони праці, протипожежної безпеки; ґ) відсутності аварій, пригод та випадків травматизму зі смертельними наслідками з вини підприємства; е) недопущення зростання заборгованості по заробітній платі. Аналізуючи положення пункту 18 Розділу 3 контракту №II-11/0/2022, суд зауважує, що у змісті вказаного пункту контракту зазначено «можуть виплачуватися», що за змістом договірних відносин у сфері управління державним майном визначає право, а не безумовний обов`язок власника на здійснення виплати. Виплата квартальної премії за пунктом 18 Розділу 3 контракту №II-11/0/2022 є обумовленою подією, яка виникає виключно за умови виконання низки передбачених контрактом показників. Крім того, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання у відповідних звітних періодах критеріїв, визначених підпунктами «а»-«е» пункту 18 Контракту №II-11/0/2022. Оскільки премія не набула статусу нарахованої та належної до виплати суми, її виплата у день звільнення в порядку ст. 116 КЗпП України не була обов`язковою для Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство». З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки правові підстави для нарахування премії на момент звільнення [PERSON] були відсутні, вимоги позовної заяви в цій частині не підлягають задоволенню. Окремо суд завуважує, що 10 січня 2025 року Приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» [PERSON] було письмово повідомлено та ознаи?омлено про нараховані та виплачені и?ому суми при звільненні, про що свідчить и?ого власноручнии? підпис на даному повідомлені, копію якого Позивач отримав. 10 січня 2025 року було проведено повнии? розрахунок (виплату) сум, що належали и?ому від Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» та сплачено двісті двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 90 копіи?ок (до нарахованих сум при звільненні було включено оплату праці, надбавку за роботу з документами та компенсацію за невикористану відпустку), що підтверджується платіжною інструкцією переказу коштів від 10 січня 2025 року за №242. Щодо позовних вимог суд дійшов до наступного висновку. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на невідповідність оспорюваного Наказу вимогам чинного законодавства, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Враховуючи викладене на підставі положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», постанови Кабінету Міністрів України від 27.04. 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», ст. 24, 47, 116, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України,

Outcome: dismissed