Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

05 листопада 2025 року з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області до Шишацького районного суду Полтавської за територіальною підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Заява обґрунтована тим, що 28.05.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 247949-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Вказував, що згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91359497 процентів за кожен день користування кредитом. Пізніше, 17.08.2021 між сторонами тим же шляхом було укладено додаткову угоду № ДУ№1, відповідно до якої ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додаткові грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. Зазначав, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 20000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , однак остання умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30979,14 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14682,37 грн., суми прострочених платежів по процентах - 15096,77 грн., суми прострочених платежів за комісією -1200,00 грн. та понесені судові витрати у справі. Крім того, на підтвердження заявлених вимог просив витребувати у АТ «Універсал Банк» докази, які становлять банківську таємницю. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року відкрито провадження та на підставі п.2 ч.6 ст. 19, п. 1. ч. 1 ст. 274 ЦПК України визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим, сторонам роз`яснено їх права, зокрема, право відповідача на відзив. У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена судом про справу з направленням їй за місцем реєстрації копій ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви. У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що 28.05.2021 о 11:50:18 [PERSON] здійснила вхід до особистого кабінету на сайті ТОВ «Бізнес Позика» www.my.bizpozyka.com, використавши номер телефону [NUMBER] , та надала всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. Також клієнту за номером телефону відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-8445 для підписання. О 11:56:43 [PERSON] ознайомилася і підписала одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту (а.с.22-23). О 11:57:03 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] в ІТС індивідуальну оферту (з відповідним активним посиланням), яка містить істотні умови договору, з якою остання ознайомилася та прийняла її умови (а.с.25-26). Судом встановлено, що анкета клієнта на отримання кредиту містить персональні дані [PERSON] , зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків (а.с.30). Відтак, 28.05.2021 між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] було укладено Договір № 247949-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту складає 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день 0,91359497 (фіксована); комісія за надання кредиту 1800,00 грн.; загальний розмір кредиту 12000,00 грн.; термін дії договору до 17.09.2021; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 22560,00 грн. ( а.с.24). Пізніше, 17.08.2021 між сторонами тим же шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додаткові грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. (29-32). Відповідно до положень додаткової угоди № 1 після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складатиме 14682,37 грн. Строк кредиту продовжено на 81 день; термін дії договору до 07.12.2021; загальна вартість наданого кредиту - 26175,32 грн.; комісія за зміну умов договору - 1200,00 грн. (а.с.29). Крім того, 17.08.2021 [PERSON] ознайомилася та підписала й паспорт споживчого кредиту (а.с.27-28). У відповідності зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Таким чином, укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є кредитними договорами. Вказані кредитні договора укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлені шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснена за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Крім того Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в загальному розмірі 20000,00 грн., що підтверджується роз печатками з платіжної системи (а.с.35-36). Крім того, на виконання ухвали суду від 11 листопада 2025 року АТ «Універсал Банк» 08.12.2025 надало виписку (рух коштів) по банківській картці № [NUMBER] , яка була емітована на [PERSON] , за період з 28.05.2021 по 07.12.2021, в якій підтверджується надходження коштів 28.05.2021 о 12:04:16 у сумі 12000,00 грн. та 17.08.2021 о 22:40:43 в сумі 8000,00 грн. Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем одноразової комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] станом на 08.08.2025 має заборгованість у загальному розмірі 30979,14 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14682,37 грн., суми прострочених платежів по процентах - 15096,77 грн., суми прострочених платежів за комісією -1200,00 грн. (а.с.12-20). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог та не доведено виконання нею зобов`язань в повному обсязі. Відповідач не висловила жодних заперечень щодо змісту позовних вимог, а також доказів якими вони обґрунтовуються. Таким чином, суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі становлять 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору. Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК України та покладає його на відповідача, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved