Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

22.09.2025 представник позивача звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить: стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором №2105728785651 від 26.02.2021 у розмірі 60100.04 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.02.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір № 2105728785651, згідно якого останній надано кредит в розмірі 5200 грн на умовах строковості (п. 1.1. договору), відповідно до п. 1.4. проценти за користування кредитом нараховуються за кожний день користування починаючи з першого дня перерахування кредиту у наступному розмірі:а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксований. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5200 грн. 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №1-12 відповідно до якого «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №2105728785651 від 26.02.2021. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2111338820101. Загальний розмір заборгованості за договором №№2111338820101, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 82435,08 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 5200 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 77235,08 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 60100,04 , з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5200 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 54900,04 грн. (а.с. 1-12). 22.09.2025 справа надійшла до суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 95) 26.09.2025 - відкрито провадження, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с. 98-99). 23.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшли копії : довідки командира В/Ч [NUMBER] №85 від 02.03.2022, посвідчення [NUMBER] , довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2871 від 30.07.2025, довідки командира ВЧ [NUMBER] №366 від 29.01.2023. 05.11.2025 на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на долучення доказів, в яких зазначив, що відповідач призваний на військову службу під час мобілізації для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] . Надані відповідачем копії довідок засвідчують обставини, які мали місце станом на 2022, 2023 та на липень 2025 року, а не підтверджує факт проходження служби солдатом [PERSON] зараз. Враховуючи динаміку військових процесів та можливість кадрових змін у складі Збройних Сил України, даний документ не може слугувати достовірним доказом безперервного перебування зазначеної особи на військовій службі станом на поточну дату. Крім того, ВЧ [NUMBER] , у якій проходить службу [PERSON] , дислокується за адресою: селище Гвіздець, Івано-Франківська область, що географічно розташовано на значній відстані від зони активних бойових дій. До того ж, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач залучений до виконання бойових завдань на теперішній час. Просила відмовити відповідачу у долученні доказів, позовну заяву задоволити повністю (а.с. 123-127). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує, просив задоволити. У позовній заяві вкзав, що проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 25.11.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 26.02.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2105728785651 у формі електронного документа створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (п. 4.15. Договору). Договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором V8, (а.с. 35-37). Відповідно до п. 1.1., п. 1.3. Договору, Товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами у заяві-анкеті та складає 5 200 грн на умовах строковості; орієнтований строк повернення кредиту 16 днів з момент отримання кредиту, у разі сплаті всіх нарахованих на дату такої ставки процентів, орієнтований строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пункт 1.9 вказаного договору передбачає граничний термін кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. У п.1.4. Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за кожний день користування починаючи з першого дня перерахування кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксований. Відповідно до п. 1.4.1. Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 18 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Відповідно до п.4.2. Договору реальна річна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає : -при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.а) договору 730% річних (або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); - при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.б) договору 1302,36% річних (або 1306% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); -при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.в) договору 1711,7% річних (або 1769,68% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); -при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.г) договору 2735,45% річних (або 2743,05% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Згідно Додатку №2 до Кредитного договору графік платежів кількість днів у розрахунковому періоді 16, сума кредиту 5200 грн., проценти за користування кредитом 1664 грн. (а.с. 69). Також відповідач ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 70-71). Згідно з довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 03.06.2025 26.02.2021 було успішно здійснено переказ грошових коштів, номер карти [NUMBER] , номер договору №2105728785651, сума 5200 грн. (а.с. 76). Відповідно до розрахунку заборгованості кредитний договір № 2105728785651 від 26.02.2021 [PERSON] ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», станом на 30.11.2021 борг становить 47736 грн., всього нараховано: тіло - 5200 грн., відсотки - 42536 грн., пеня - 0 грн., штраф - 0 грн.; всього сплачено: тіло 0 грн., відсотки 0 грн., пеня 0 грн., штраф 0 грн. (а.с. 77-78). 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №1-12 відповідно до якого «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами (а.с. 38-42). Відповідно до додатку № 3 до Договору реєстру боржників від 03.12.2021 та витягу з Додатку № 3 до Договору, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги заборгованості до відповідача за кредитним договором № 2105728785651 від 26.02.2021 в сумі заборгованості 47736 грн, яка складається з: сума заборгованості за тілом кредиту 5200 грн, сума заборгованості по процентам 42536 грн. (а.с. 50-53). Згідно з розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на дату розрахунку 10.01.2023 загальна сума заборгованості за кредитним договором №2105728785651 від 26.02.2021 становить 82435,08 грн. (а.с. 13). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ Вердикт Капітал відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Коллект Центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договором позики (кредитними договорами) з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них. ТОВ «Коллект Центр» сплачує ТОВ «Вердикт Капітал» за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 15-20). Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог від 10.01.2023 та витягу з Додатку №3 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог від 10.01.2023, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №2105728785651 від 26.02.2021 в розмірі 82435,08 грн., з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5200 грн., - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 77235,08 грн. (а.с. 30-34). Отже, за вище зазначених обставин позивач є новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту №2105728785651 від 26.02.2021. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). За таких обставин, у позивача, як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорі, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно дост. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2ст. 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зіст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписомст. 204 ЦК Україниправочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно дост. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. У пункті 1 ст. 629 ЦК Українивказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В пункті 1 ст. 612 ЦК Українизазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно дост. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048,1050 ЦК Українивстановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК Українивстановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями статей 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що 26.02.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2105728785651, який був укладений в електронній формі на суму 5200 грн. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором №2105728785651 від 26.02.2021 в розмірі 5200 грн. Щодо стягнення процентів за вказаним кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] №85 від 02.03.2022 солдат [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації для проходження військової служби (а.с. 108). Згідно з копією посвідчення серії [NUMBER] виданого 06.02.2024 начальником відділу персоналу штабу в/ч [NUMBER] , [PERSON] , має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни - учасників бойових дій, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України (а.с. 109). Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] №366 від 29.01.2023 солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій [NUMBER] з 27.04.2022 по даний час (а.с. 111). Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2871 від 30.07.2025, молодший сержант [PERSON] дійсно в період з 17.04.2023 по 24.09.2023, з 12.10.2023 по 13.11.2023, з 23.11.2023 по 30.11.2023, з 14.12.2023 по 19.02.2024, з 22.02.2024 по 14.03.2024, з 20.03.2024 по 18.05.2024, з 05.06.2024 по 21.07.2024, з 24.07.2024 по 18.10.2024, з 05.11.2024 по 23.11.2024, з 28.12.2024 по 09.02.2025, з 27.02.2025 по 30.07.2025 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, та захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 110). За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Згідно п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений позивачем період спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідач [PERSON] згідно поданих документів був призваний на на військову службу під час мобілізації для проходження військової служби з 02.03.2022, а кредитний договір № 2105728785651 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] було укладено 26.02.2021. Відтак, вказані положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Позивач просить стягнути відсотки за кредитним договором № 2105728785651 від 26.02.2021 в сумі 54900,04 грн. Встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 2105728785651 від 26.02.2021 сума кредиту становила 5200 грн., відсоткова ставка за: перші 16 днів становить 2 % на день - 1664 грн.(5200 грн*2%* =104 грн), з 17 до 32 день (14 днів) - 3,64 % (2%+1,64%) на день - 2649,92 грн. (5200 грн*3,64%=189,28 грн), з 33 до 47 дня (15 днів) 5,02 % (3,64%+1,38%) на день - 3915,60 грн. (5200грн*5,02%=261,04 грн), з 48 до 365 дня (317 днів) - 7,67% (5,02%+2,65%) на день - 126432,28 грн. (5200 грн*7,67%=398,84 грн). Заборгованість за відсотками нарахована в межах строку кредитування ( 1 рік) за період з 26.02.2021 до 30.11.2021 та існувала на час відступлення права вимоги, до стягнення ж заявлена менша сума, що є правом позивача. Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору № 2105728785651 від 26.02.2021 належним чином не виконував, суд вважає за необхідне, задоволити позовні вимоги, стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 60100,04 грн., з яких: 5200 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 54900,04 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що по внесено 16000 гривень витрат на правову допомогу в рамках договору №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правової допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 62-64); заявку на надання юридичної допомоги №280 від 01.08.2025 (а.с. 67); витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, згідно з якого: надання усної консультації з вивченням документів 2 год., ціна 4000 грн., складання позовної заяви про стягненння боргу для подачі до суду 4 год., ціна 12000 грн. (а.с. 68). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 16 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату. Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі; те, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8 що становить 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача. На підставі

Outcome: approved