Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Фільварочна О.Б. через систему електронний суд звернулася до суду з позовом, в інтересах позивача [PERSON] , до відповідача Фермерського господарства «Ірина», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Збаразька міська рада та просить: 1. усунути [PERSON] перешкоди у розпорядженні житловим будинком господарським будівлями та спорудами [ADDRESS] шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю млина, що видане Максимівською сільською радою від 23.11.2000 року на підставі рішення виконавчого виконавчого комітету Максимівської сільської ради №49 від 31.10.2000 року. 2. скасувати рішення про державну реєстрацію від 23.07.2008 року та запис про державну реєстрацію від 23.07.2008 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності, реєстраційний номер майна 24086357, тип майна: будинок, млина, адреса нерухомого майне: [ADDRESS] загальна площа (кв.м): 133,8, загальна вартість нерухомого майна (грн.): 46857, номер запису: 2 в книзі: 1. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарським будівлям та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується відповідними записами по господарської книги №6 села Максимівка, Тернопільського району, Тернопільської області, номер об`єкта нерухомого майна - 0163-1 (довідка витяг із погосподарської книги) №09/2-299 від 05.09.2025 року, виданої Максимівським старостинським округом Збаразької міської ради. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та КП Тернопільської районної ради «Збаразьке районне бюро технічної інвентаризації» право власності зареєстровано не було. Водночас, чинні на той час правові акти не пов`язували йог виникнення із проведенням державної реєстрації цього права. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці із кадастровш номером 6122486400:02:001:0283, площею 0,2115 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. Рішенням Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області №191 від 22.06.2017 року [PERSON] затверджено технічну документацію і землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2115 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номерої 6122486400:02:001:0283 в [ADDRESS] , та передано її безоплатно у власність позивачу. Право власності на вищевказану земельну ділянку за [PERSON] у Державном реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 29.08.2017, номер запису пр право власності 22120099. 04.09.2024 року КП Тернопільської районної ради «Збаразьке районне бюро технічне інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинокз господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З метою проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , позивач [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Збаразьке міської ради із відповідною заявою від 21.06.2025 року реєстраційний номер 65961762. Рішенням №78042220 від 26.06.2025 року у проведення реєстраційної дії відмовлено з підстав суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: за адресою об`єкта нерухомого майна котру вказав заявник - [ADDRESS] , реєстрі речових прав наявний запис про право власності на будинок млина з Фермерським господарством «Ірина» (код СДРПОУ 14042195). Раніше про проведення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (млина) за адресою місця знаходження його житлового будинку відомо не було. Рішенням виконавчого комітету Максимівської сільської ради Збаразького район Тернопільської області №49 від 31.10.2000 року, вирішено оформити право власності на будівлі млина в с.Максимівка, вул.Сонячна,1А за селянським фермерським господарством «Ірина», що підтверджується копією вказаного рішення, наданого архівним відділом №2 Тернопільської районної військової адміністрації адвокатський запит №98 від 22.08.2025. У свідоцтві про право власності будівлі млина від 23.11.2000 року, що видане Максимівською сільською радою на підставі вищевказаного рішення, адресою будівель млина, що належить селянському фермерському господарству «Ірина», зазначено: с.Максимівка, вул.Сонячна, №1. Зворотна сторона вказаного свідоцтва містить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі, згідно із яким зазначені у цьому документі цілі будівлі млина зареєстровані у Збаразькому РБТІ на праві колективної власності за селянським фермерським господарством «Ірина» та записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 2 24.11.2000. Згідно із інформаційною довідкою №436509629 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 23.07.2025 року державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно проведена 23.07.2008 року, реєстраційний номер майна 24086357, тип майна: будинок, млина, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 23.11.2000, Максимівська сільська рада рішення виконкому від 31.10.2000 року №49. Рішення виконавчого комітету Максимівської сільської ради №49 від 31.10.2000, що міститься в матеріалах інвентарної справи в КП Тернопільської районної ради «Збаразьке бюро технічної інвентаризації» відрізняється від оригіналу та містить неправильне зазначення адреси будівель млина: [ADDRESS] , так само як свідоцтво про право власності на будівлі млина від 23.11.2000. За таких обставин правові підстави для видачі свідоцтва про право власності на будівлі млина із зазначенням адреси: [ADDRESS] , тобто адреси, що не відповідає адресі, зазначеній в оригіналі рішення виконавчого комітету Максиміської сільської ради №49 від 31.10.2000 та подальше проведення реєстраційних дій були відсутні. Проведення державної реєстрації на будинок млина за фермерським господарством «Ірина» перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , зокрема в частині правомочності щодо розпорядження (яке неможливе без проведення державної реєстрації). Процесуальні дії у справі. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 15.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. 22.09.2025 року через систему електронний суд на адресу суду від представника позивача надійшла нова редакція позовної заяви. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 28.11.2025 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Фільварочна О.Б. підтримали викладені у позовній заяві вимоги, з підстав наведених у позовній заяві поданій у новій редакції 19.09.2025 року. Представник відповідача Хомишак М.І., який є керівником ФГ «Ірина», позовні вимоги визнав та не заперечує щодо скасування свідоцтва про право власності на млин, що належав фермерському господарству «Ірина», перебував в іпотеці, на котрий звернено стягнення, та виконавче провадження закрито. Від представника третьої особи Збаразької міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено із показань представника позивача адвоката Фільварочої О.Б., що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за фактичною адресою [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспний двір. Із довідки, виданої Максимівським старостинським округом Збаразької міської ради від 05.09.2025 року №09/2-299 вбачається, що згідно витягу з погосподарської книги №6 села Максимівка, не зазначено за які роки, у домогосподарстві по [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] разом із членами сім`ї. (а.с.6). Як вбачається із записів будинкової книги №1 в житловому будинку по [ADDRESS] 29 грудня 1992 року прибули [PERSON] та члени його сім`ї із с.Чагарі Збаразькі та зареєстровані по [ADDRESS] . Реєстрації [PERSON] [INFO] в с.Максимівка, підтверджується записом у його паспорта громадянина України та (а.с.7-9, 31-32). Рішенням Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області від 22.06.2017 року у справі №191 затверджено технічну документацію та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2115 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 6122486400:02:001:0283 в [ADDRESS] , земель житлової та громадської забудови (а.с.10-11). Право власності на вищевказану земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 29.08.2017 року, номер запису про право власності 22120099 (а.с.12). Як вбачається із довідки, виданої КП Тернопільської районної ради «Збаразьке районне бюро технічної інвентаризації» від 04.09.2024 року №248 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року в Збаразькому комунальному бюро технічної інвентаризації не зареєстрований (а.с.23). 04.09.2024 року замовнику [PERSON] КП Тернопільської районної ради «Збаразьке районне бюро технічної інвентаризації» виготовлений технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.14-20). Рішенням №78042220 від 26.06.2025 року [PERSON] відмовлено у проведення реєстрації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з підстав суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: за адресою об`єкта нерухомого майна котру вказав заявник - [ADDRESS] , реєстрі речових прав наявний запис про право власності на будинок млина за Фермерським господарством «Ірина» (код СДРПОУ 14042195) (а.с.21). Із ксерокопії рішення Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області від 31.10.2000 року у справі №49 вбачається, що виконавчим комітетом Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області вирішено оформити право власності на будівлі млина в [ADDRESS] написано іншим шрифтом) за селянським фермерським господарством «Ірина» (а.с.26). На підставі рішення виконкому Максимівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області від 31.10.2000 року №49 видано свідоцтво про право колективної власності на будівлю млина в [ADDRESS] , що належить селянському фермерському господарству «Ірина», записане в реєстрову книгу №1 за реєстровим №2 (а.с.27-28). Із інформації порталу Міністерства юстиції України вбачається, що засновником та головою фермерського господарства «Ірина» с.Максимівка, Збаразького району Тернопільської області, є [PERSON] , [PERSON] , 13.03.2013 року керівник, представник, голова комісії з припинення, господарство в стані припинення 03.11.2014 року. підставі судового рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.09.2014 року №819/1879-14, що набрало законної сили 17.09.2014 року, з підстав не подання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності (а.с.29). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що нежитлова будівля млина фермерського господарства «Ірина», що в с.Максимівка, вул.Сонячна,1, перебуває в іпотеці, згідно договору іпотеки, 2278, 25.07.2008, іпотекодержатель АКБ «Форум» та накладена заборона відчуження на об`єкт вказаного нерухомого майна (а.с.22). Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.06.2017 року вбачається, що на підставі наказу №18/55-1424, виданого 18.09.2009 року, стягнуто з фермерського господарства «Ірина» на користь АКБ «Форум» 143281,71 грн. боргу, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будівлю млина на суму 13100, 00 грн. та вальцевий млин ВМ на суму 73000,00 грн. за адресою Тернопільська область, Збаразький район, с.Максимівка, належні фермерському господарству «Ірина» (а.с.64). Отже, спірними у даній справі є питання, чи мають відношення майнові права позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспний двір, та на об`єкт нежитлової будівлі млина, що належала фермерському господарству «Ірина», на котрий звернено стягнення як на предмет іпотеки на користь АКБ «Форум» та пред`явлення позову до належного суб`єктого складу відповідачів при вирішення даного спору. Для вирішення даного питання, судом встановлено наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. З аналізу вказаних норм права можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у ст.190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством. Підставою способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, усі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120126 ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи із правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115 гс 19) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445 цс 19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Проте, суд зазначає, що з урахуванням положень ЦК України позивач, який звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у розпорядженні його майном, в даному випадку житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, повинен довести своє право власності на це майно. Разом з тим, суд вважає, що позивач не довів майнове право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з якого випливає порушення його права у розпорядженні цим на житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, виходячи з положень Цивільного кодексу Української РСР, та введеного у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», яким колгоспні двори ліквідовано, та хто став власником чи власниками цього колгоспного двору, питання права власності котрого регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Також, як встановлено судом, відповідно до доказів наявних у матеріалах справи, на нежитлову будівлю млина по [ADDRESS] , що на підставі свідоцтва про право власності від 31.10.2000 року №49, котре сторона позивача просить скасувати, належала на праві колективної власності селянському фермерському господарству «Ірина», а 18.09.2009 року звернуто стягнення на нежитлову будівлю млина по [ADDRESS] , як на майно іпотеки на користь АКБ «Форум», права та інтереси якого, чи його правонаступника, будуть порушені при вирішенні даного спору. Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Суд повинен установити: чи є особа, яка звернулась до суду із позовом про перешкоди у розпорядженні майном, власником цього майна, чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/972/18 (провадження № 61-10653св19). Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які беззаперечно б підтверджували належність позивачу на праві власності спірного майна. Відтак, оскільки позивачем не доведено належними доказами факт виникнення у нього права власності на спірне майно, відсутні підстави вважати порушеним право позивача, як власника спірного майна, за захистом якого він звернувся до суду, а тому суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проаналізувавши докази представлені сторонами, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що сторона позивача не довела та не надала належних та допустимих доказів про належність позивачу на праві власності спірного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , порушення його права, як власника спірного майна. Також, підставою для відмови у даному позові є відсутність належного суб`єктного складу відповідачів, оскільки сторона позивача не бажає заявити позов до належних відповідачів, права і інтереси яких будуть порушені, а суд не вправі притягувати інших учасників для вирішення спору. Суд не приймає до уваги та критично оцінює посилання представника позивача адвоката Фільварочної О.Б. на те, що АКБ «Форум» припинив діяльність юридичної особи, а тому немає підстав для залучення його в якості відповідача у даній справі.

Outcome: dismissed