Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Чайка О.В. звернулася до суду із даним позовом, у якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2082 га, кадастровий номер 3220681401:01:005:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила що 16 листопада 2022 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS] . На час укладення договору відповідачу належав житловий будинок за вищевказаною адресою та земельна ділянка за цією ж адресою. Згідно умов договору сторони зобов`язалися у майбутньому до 31 вересня 2025 року укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу земельної ділянки. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн., проте відповідач свої зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору не виконав, чим порушив його права як іншої сторони. На даний час позивач не може володіти земельною ділянкою як повноцінний власник, а тому змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку у судовому порядку. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 4 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 6 січня 2026 року з 09 години 30 хвилин. Представником позивача [PERSON] , адвокатом Чайкою О.В. 30 грудня 2025 року до Богуславського районного суду Київської області подано заяву про уточнення позовних вимог, якою позивач вносить зміни шляхом викладення позовних вимог у новій редакції та просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок 1966 року забудови, площею по внутрішньому обміру 96,1 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., підсобною площею 44,2 кв.м., площею приміщень не включених в загальну 7,60 кв.м., а саме: веранда площею 7,60 кв.м., коридор площею 5,70 кв.м., ванна площею 3,50 кв.м., кухня площею 9,20 кв.м., веранда площею 10,70 кв.м., кухня площею 10,10 кв.м., кладова площею 5,0 кв.м., житлова кімната площею 15,10 кв.м., житлова кімната площею 16,80 кв.м., житлова кімната площею 12,40 кв.м. та з відповідними господарськими будівлями та спорудами: погріб «Д/п», сарай «Б», гараж «В», вбиральня «Г», колодязь «№1», огорожа «№2,3», що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,2082 гектара, кадастровий номер 3220681401:01:005:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Чайка О.В. подала до суду заяву, в якій просить провести підготовче судове засідання без її участі, та без участі позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, зазначив, що позов визнає в повному обсязі, викладені в позовній заяві фактичні обставини підтверджує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , 16 листопада 2022 року в простій письмовій формі уклали попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного договору. Також встановлено, що 16 листопада 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку. На час укладення договорів відповідач [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори від 13 квітня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за №1912, та земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 04.12.2024 року, за № 57929519 (реєстрація проведена у зв`язку з втратою державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 217324 виданого 31.05.2006 року, Дибинецькою сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 000211). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3059626332206. Відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, що був складений в простій письмовій формі, а саме відповідно до п. 1.1., вбачається, те що «Сторони» зобов`язуються в майбутньому, в строк, обумовлений п. 3.4 договору, а саме: до 31 вересня 2025 року, укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу земельної ділянки, а саме: -земельна ділянка, загальною площею 0,2082 гектара, кадастровий номер 3220681401:01:005:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку, що був складений в простій письмовій формі, а саме відповідно до п. 1.1., вбачається, те що «Сторони» зобов`язуються в майбутньому, в строк, обумовлений п. 3.4 договору, а саме: до 31 вересня 2025 року, укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу земельної ділянки, а саме: - житловий будинок, площею по внутрішньому обміру 96,1 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., підсобною площею 44,2 кв.м., площею приміщень не включених в загальну 7,60 кв.м., а саме: веранда площею 7,60 кв.м., коридор площею 5,70 кв.м., ванна площею 3,50 кв.м., кухня площею 9,20 кв.м., веранда площею 10,70 кв.м., кухня площею 10,10 кв.м., кладова площею 5,0 кв.м., житлова кімната площею 15,10 кв.м., житлова кімната площею 16,80 кв.м., житлова кімната площею 12,40 кв.м. та з відповідними господарськими будівлями та спорудами: погріб «Д/п», сарай «Б», гараж «В», вбиральня «Г», колодязь «№1», огорожа «№2,3», що розташований в [ADDRESS] . «Покупець» - [PERSON] , відповідно до п. 2.2. вказаного попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на момент підписання договору в рахунок повної оплати за договором купівлі-продажу сплатив відповідачу 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень). Відповідно до умов даного договору купівлі-продажу відповідач оплатно передав позивачу, [PERSON] , належну йому земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також «Покупець» - [PERSON] , відповідно до п. 2.2. вказаного попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на момент підписання договору в рахунок повної оплати за договором купівлі-продажу сплатив відповідачу 400 000 грн. (чотириста тисяч гривень). Відповідно до умов даного договору купівлі-продажу відповідач оплатно передав позивачу [PERSON] , належний йому житловий будинок, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач виконав своє зобов`язання по оплаті товару, що підтверджено належними доказами по справі: письмовими договорами купівлі-продажу, відповідно до яких [PERSON] отримав кошти за продане майно. При укладені вищезазначених договорів купівлі-продажу сторони домовились про подальше належне оформлення основних договорів, тобто їх нотаріальне посвідчення, проте відповідач всупереч попереднім договорам не виконав обов`язок нотаріально посвідчити договори. Як вбачається із тексту позовної заяви, що домовленість між сторонами полягала в тому, що після укладення попередніх договорів купівлі-продажу позивач став фактичним власником земельної ділянки та житлового будинку, користується ними, а офіційним власником він став би до 31 вересня 2025 року, коли позивач із відповідачем уклали б основний договір. Проте, цього не сталось у зв`язку із порушенням відповідачем покладених на нього обов`язків. Тепер, склалась ситуація, що позивач користується земельною ділянкою та житловим будинком та вчиняє всі дії як власник стосовно цього майна, проте не може користуватись повним обсягом прав власника, оскільки юридично таким не вважається. З метою усунення будь-яких перешкод та захисту прав позивача, він змушений звернутись до суду із цим позовом з метою в судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли домовленості з усіх істотних умов. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з часу передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч. 2 cт. 220 ЦК України, якщо сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) вказано, що: «відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. Тому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 308/13400/14-ц від 21 березня 2018 року, та у справі № 361/558/15-ц від 17 квітня 2019 року". Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що маються достатні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] та договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладені між сторонами по справі. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. З урахування викладеного та

Outcome: approved