Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

28 липня 2025 року представник позивачки звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що 01 жовтня 2007 року між Приватбанком та позичальником [PERSON] було підписано кредитний договір №IFA5GK00000002, згідно якого позичальнику було відкрито картковий рахунок. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 30040.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.10.2023 року. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 02 жовтня 2007 року між [PERSON] , позивачкою [PERSON] (іпотекодавцями) та ПриватБанком (іпотекодержателем) був укладений договір іпотеки нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер 2623287001:01:006:0048), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] позичальник [PERSON] помер. Після смерті останнього [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 22.07.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено позивачці лист-претензію в якому позивач пред`явив свої вимоги кредитора по зобов`язанню позичальника. Згідно копій квитанцій від 07 червня 2023 року з призначенням платежу: «надходження готівкою погашення кредитів. Погашення договору №IFA5GK00000002» [PERSON] двома платежами (215 526,00 грн та 399 999,00 грн) здійснила платіж на загальну суму 615 525,00 грн для погашення заборгованості за кредитним договором №IFA5GK00000002. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2023 року справа № 346/758/23 було відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Вказаним рішенням суду підтверджуються встановлені судом обставини справи, а саме, що [PERSON] двома платежами на суму 215 526,00 грн та 399 999,00 грн погасила заборгованість за кредитним договором №IFA5GK00000002 на загальну суму 615 525,00 грн. Крім того, факт надходження коштів у сумі 615 525,00 грн на рахунок позивача АТ КБ «ПриватБанк», як сплата заборгованості за кредитним договором №IFA5GK00000002 також в судовому засіданні під час розгляду справи № 346/758/23 підтверджено представником позивача, адвокатом Аннюком В.В. З наведеного вбачається, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №IFA5GK00000002 виконано в повному обсязі, що підтверджується вищевказаним рішенням суду. Проте, представниками АТ КБ «ПриватБанк» не було вжито передбачених законом заходів з державної реєстрації припинення іпотеки, в тому числі вилучення відомостей про вказане майно із Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. У відповіді банку на адвокатський запит від 29.11.2024 року № 20.1.0.0.0/7-241113/60649 представники банку вказують, що «рішення суду про відмову в примусовому стягненні заборгованості за кредитним договором не є підставою для здійснення перерахунку або списання заборгованості та зняття кредиту». Вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» вважає кредитний договір не виконаним та очікує доплату до повного погашення заборгованості за вказаним договором. Відповіді на адвокатський запит про суму, яка належить до сплати до повного погашення заборгованості за кредитним договором банк не надав. Представник позивачки вважає дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо не бажання надання довідки про погашення боргу за кредитним договором та припинення іпотечного договору не законними, з огляду на наступне: згідно положень ч. 1 ст. 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому представник позивачки просить визнати припиненою з 07 червня 2023 року іпотеку житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер 2623287001:01:006:0048), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі договору іпотеки від 02 жовтня 2007 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В. 02.10.2007 року за реєстровим номером Д-1484. Зобов`язати приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В. зняти заборону відчуження на нерухоме майно, припинити (виключити, погасити) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Державному реєстрі іпотек; Єдиному реєстрі заборон відчуження) запис № Д-1484 від 02.10.2007 року, внесений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В. 02.10.2007 року на підставі договору іпотеки житлового будинку та земельної ділянки від 02.10.2007 року, щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер 2623287001:01:006:0048), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , накладену приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Трачук Л.В. 02.10.2007 року за реєстровим номером Д-1485. Та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою від 04 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі, та призначено дату підготовчого засідання. 27 жовтня 2025 року представник відповідача подала письмові пояснення в яких щодо позову заперечила, вказала, що в порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконані. Відповідно до листа-претензії Вих. № 71001DNH0S393 від 22.07.2021 року, який направлявся [PERSON] зазначено, що Станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 16831.99 [Долар США]. В своєму позові позивач зазначає, що відбулось погашення 07 червня 2023 року на суму 615525.00 грн., та в судовому засіданні підтверджено представником позивача, адвокатом ПриватБанку Аннюком В.В. Однак, позивачка не врахувала курсову різницю Долар США відповідно до гривні, та не здійснив погашення повністю, таким чином кредитні зобов`язання за кредитним договором не виконав. З матеріалів справи факт належного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором не вбачається. . Позивачкою не доведено та не надано доказів погашення боргу в сумі 16831.99 [Долар США]. відповідно до листа-претензії спадкоємцю Вих. № 71001DNH0S393 від 22.07.2021 року. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що кредитний договір на сьогодні не припинений, оскільки існує заборгованість, яка утворилась внаслідок неналежного виконання спадкоємицею боржника зобов`язань, зокрема заборгованість нею погашено в гривнях, а зобовязання за кредитом було в долларах, що призвело до виникнення курсової різниці між курсом НБУ, по якому сплачувалась заборгованість та комерційним курсом долара. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року між ПриватБанком та позичальником [PERSON] було підписано кредитний договір №IFA5GK00000002, згідно якого позичальнику було відкрито картковий рахунок та надано кредит у розмірі 30040.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.10.2023 року. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 02 жовтня 2007 року між [PERSON] , [PERSON] (іпотекодавцями) та ПриватБанком (іпотекодержателем) був укладений договір іпотеки нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер 2623287001:01:006:0048), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`заний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини. 22.07.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено позивачці лист-претензію в якому пред`явив свої вимоги кредитора по зобов`язанню позичальника. Згідно копій квитанцій від 07 червня 2023 року з призначенням платежу: «надходження готівкою погашення кредитів. Погашення договору №IFA5GK00000002» [PERSON] двома платежами (215 526,00 грн та 399 999,00 грн) здійснила платіж на загальну суму 615 525,00 грн для погашення заборгованості за кредитним договором №IFA5GK00000002. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2023 року справа № 346/758/23 було відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с. 19-20). Вказаним рішенням суду підтверджуються встановлені судом обставини справи, а саме, що [PERSON] двома платежами на суму 215 526,00 грн та 399 999,00 грн погасила заборгованість за кредитним договором №IFA5GK00000002 на загальну суму 615 525,00 грн. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. З матеріалів справи вбачається, що позивачка заборгованість за кредитним договором погасила, посилання представника відповідача про неповне погашення заборгованості спростовується матеріалами справи, зокрема рішенням суду від 11 грудня 2023 року у справі № 346/758/23. Доводи відповідача щодо неналежного виконання божником грошових зобов`язань, оскільки зарахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта зазначена у кредитному договорі не вважається належним його виконанням також оціюються судом критично. Так, сплата позивачкою заборгованості в національній валюті гривні за курсом НБУ відповідало усталеній судовій практиці. Рішення про відмову в позові про стягнення заборгованості у справі № 346/758/23 набрало законної сили та не оскаржувалося АТ КБ "Приватбанк», відповідно банк не мав жодних заперечень щодо відсутності заборгованості. Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, висновки суду першої інстанції, з якими погодився й суд апеляційної інстанції, про те, що забезпечувальне зобов`язання також припинилося, є правильними та обґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, представник позивачки у прохальній частині позовної заяви просить визнати іпотечний договір припиненим. При цьому позивач на обґрунтування своїх вимог як фактичні підстави позову визначав те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку із його належним виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання. Як на правові підстави вимог, позивач посилався на статті 391, 598, 599 ЦК України. Оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивачка, звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір». Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання припиненим іпотечного договору. У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20), від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20 (провадження № 61-9025св21), від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц (провадження № 61-34297св18). Позовні вимоги в частині скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна також підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи те, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, отже належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Однак, відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача 2 422,40 грн судового збору, що сплачений позивачкою при зверненні до суду, оскільки позов задоволено в повному обсязі. На підставі наведеного та статей 525, 536, 546,593, 598, 599, 610, 1046, 1048-1050, 1054, 1058 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved