Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з посиланням на те, що 08.08.2024 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір позики №79487237 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» порядку, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а останній зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказані в реєстрі боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення право грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору. Відповідно до реєстру боржників №30 від 19.08.2024 до Договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 12410,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5250,00 грн., заборгованість по відсотках 7160,00грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із понесеними судовими витратами. Ухвалою від 05.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, розгляд справи призначено на 05.12.2025 (а.с.53), яке у зв`язку із неявкою сторін було відкладено на 06.01.2026. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду згідно положень ч. 11 та ч. 12 ст. 128 ЦПК України (а.с.55,67), а також шляхом направлення на останню відому адресу місця його проживання рекомендованим листом повістки про виклик до суду, однак направлена судом кореспонденція повертається до суду неврученою адресату з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.60,68), що згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням, таким чином, з урахуванням положень п. 4 ч. 8 статті 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про судове засідання. Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber» (а.с.58,66), а також шляхом доставки направлену на адресу його електронної пошти судових повісток (а.с.59,65), таким чином судом вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності його представника, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення (а.с.4). Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд протокольно ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.03.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79487237 (а.с.5-7), який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 86041, також сторонами підписано Додаток №1 до Договору позики Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.8). Відповідно до умов договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а останній зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно Договору позики №79487237 сума позики становить 5500,00 грн., строк позики/строк договору 30 днів; дата повернення позики 06.04.2024; денна процентна ставка/день 0,75% (застосовується протягом первісного строку кредитування); процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%; орієнтовна загальна вартість позики 6737,50 грн. Таким чином відповідач, підписавши договір, усвідомлено погодився з умовами договору, включаючи строк позики, її розмір та процентної ставки, порядок її нарахування, а також був належним чином поінформований про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість позики. 14.06.2021 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.9-11). Згідно п.1.2 цього договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору. 28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 2 (а.с.12), 13.06.2022 - додаткову угоду № 7, згідно якої «У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» (а.с.13), 19.08.2024 - додаткову угоду № 34 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до п. 4 останньої в якості ціни продажу згідно реєстру Боржників № 30 від 20.03.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів у розмірі 13 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 3941256,28 грн. (а.с.14). 19.08.2024 сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №30 від 19.08.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2024, відповідно до якого клієнт ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв Реєстр боржників №30 від 19.08.2024 кількістю 5013, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, а фактор стає кредитором по відношенню до боржників (а.с.15), в тому числі передача відбулася також відносно боржника [PERSON] за Договором позики № 79487237 від 08.03.2021 (а.с.17). Платіжною інструкцією від №409 від 21.08.2024 підтверджено внесення платником ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримувачу (первісному кредитору) ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суму грошових коштів 3941256,28 грн., яка є платою за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 34 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.16). З розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за за Договором позики № 79487237 від 08.03.2021 вбачається, що [PERSON] має загальну заборгованість в сумі 12410,00 грн. (а.с.18-20). Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 Кодексу). Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постановах Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (та ін.), тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК). Суд звертає увагу, що умовами Договору позики № 79487237 від 08.03.2021 передбачено, що за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений сторонами строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника (п. 1 Договору). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). З системного аналізу вказаних правових норм слід прийти до висновку про те, що необхідною умовою для констатації наявності зобов'язань за договором позики є не лише факт укладення такого договору, що в даній справі підтверджується наданими доказами, а й доведеність, власне, перерахунку кредитних коштів позичальнику. При цьому, за приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, при заміні кредитора у зобов'язанні, як у цій справі, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання коштів, а саме: Договір позики № 79487237 від 08.03.2021 (а.с.5-7), копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки (а.с.8) та розрахунок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» заборгованості за договором № 79487237 від 08.03.2021 (а.с.18-20). При цьому суд зазначає, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачем грошових коштів в позику, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок створено самим позичальником, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі позики, не може бути належним доказом отримання позичальником грошових коштів за вищевказаним договором. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дійсного перерахунку грошових коштів позикодавцем ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на банківський рахунок відповідача (реквізити банківської платіжної картки зазначені у договорі № 79487237 від 08.03.2021), так як матеріали справи не містять, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку тощо, а відтак твердження позивача про надання відповідачу грошових коштів в позику не підтверджено належними доказами. Оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання грошових коштів позикодавцем відповідачу, вимоги позивача не є доведеними. Позивач з клопотанням про витребування відповідних доказів до суду не звертався. Оскільки позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, саме він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду лише докази щодо укладення договору, при цьому не зазначив, щодо наявності у позивача, або іншої особи оригіналів письмових, або електронних доказів, які підтверджують факт надання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідачу грошових коштів у позику. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем грошових коштів у позику у відповідному розмірі, а тому вимоги позивача, як нового кредитора про стягнення заборгованості з відповідача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed