Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4305264 від 17.01.2024 року в розмірі 99250 грн, також просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4305264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію». При укладанні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, та у сторін відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікали із кредитного договору. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 10000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів. Строк кредиту 360 днів, з 17.01.2024 по 11.01.2025 року. У період з 17.01.2024 по 25.10.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами у розмірі 69750,00 грн. 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором, було укладено договір факторингу №25/10/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, до ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №25/10/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача. Рішенням Єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 змінено найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання та витребувано докази. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. про витребування доказів. 11.02.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кірюшин А.А. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». На обґрунтування своєї позиції зазначив, що матеріали справи не містять інформації про підписання Кредитного договору з боку Кредитодавця засобами КЕП, як це передбачено п.22 Кредитного договору. Позивач не вказує, яким чином зі сторони відповідача було підписано Кредитний договір. Виходячи зі змісту документу, це мало бути здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора. Натомість позивач не надав жодного доказу, що відповідач здійснив вказані дії, зокрема: зареєструвався в інформаційно телекомунікаційній системі (ІТС) Кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно телекомунікаційній системі кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладання) кредитного договору, не надав жодного доказу надсилання відповідачу на його телефонний номер одноразового ідентифікатора, як і не вказав, на який телефонний номер було надіслано даний одноразовий ідентифікатор і яким чином. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, отримав одноразовий ідентифікатор та був ознайомлений з усіма істотними умовами договору. Крім того, позивачем не надано жодного доказу щодо перерахування первісним кредитором коштів, отримання відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору та що платіжна картка належить саме відповідачу. Також у позові не вказано, на підставі яких первинних фінансових документах Кредитодавцями були перераховані грошові кошти на виконання Кредитного договору на банківський рахунок відповідача, а відповідач отримав такі кошти користування на споживчі цілі, оскільки єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово господарських документів. А тому, вважає, що позивачем не доведено надання коштів в кредит за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів передачі права вимоги від первісних кредиторів до позивача за Кредитними договорами, оскільки не містить підписів посадової особи і відтиску печатки ТОВ «Лінеура Україна», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Відсутність підпису «Фактора» свідчить про недоведеність факту передачі права вимоги. Також, позивачем не надано доказів сплати ціни продажу, що становить під сумнів виконання зобов`язань фактором за договорами факторингу, та відповідно і набуття права вимоги до відповідача. Таким чином, позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги. Окрім того, просив відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн з огляду на те, що витрати на правову допомогу вважає, значно завищеними та такими, що не відповідають складності справи. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Також зазначив, що у зв`язку із розглядом справи Відповідач очікує понести витрати в розмірі 11 200 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу. 17.02.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що вищезазначений договір з відповідачем укладено в електронній формі та на підтвердження укладання Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «Лінеура Україна», Позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «95696», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Щодо перерахування коштів та розрахунків, зазначила, що переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію. Щодо нарахування відсотків, зазначила, що відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4305264 від 17.01.2024 року у період з 17.01.2024 року по 25.10.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 69750,00 грн. Згідно п. 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року: За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клінта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4305264 строк кредиту 360 днів: з 17.01.2024 року по 11.01.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4305264 від 17.01.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 11.01.2025 року (78 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 19500 грн. (10000 грн * 2,5% = 250 грн*78 календарних дні = 19500 грн). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Щодо витрат на правову допомогу, зазначила, що стороною документально доведено, понесені витрати на правову допомогу. На підставі вищевикладеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 25.02.2025 на виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» надано повідомлення, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була емітована платіжна картка № [NUMBER] . 17.01.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] , банком - емітентом якої є АТ «Універсал Банк», був зарахований платіж у сумі 10000,000 грн. Додатково повідомили, що кошти зарахувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» Банк не може. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у відповіді на відзив просила проводити судові засідання без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив відмовити. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених вимог та поданих доказів у справі встановив наступні факти, обставини та правовідносини. 17.01.2024 року між ТОВ «Лінеура України» та [PERSON] укладено договір № 4305264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «95696» 12:44:2021. Пунктом 1.2.-1.3. договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 10000,00 грн., строк кредиту 360 днів. Згідно п.1.4-1.4.2 Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Стандартна процента ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка становить 1,63% в день та застосовується на таких умовах. Якщо Клієнт до 15.02.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п.2.1 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (а.с.22-31). 17.01.2024 року сторони ТОВ «Лінеура України» та [PERSON] за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором сторонами підписано паспорт споживчого який підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором «96052» 12:44:2024 ( а.с.34-36). Крім того, згідно додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4305264 від 17.01.2024, відповідач [PERSON] ознайомився з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої розмір заборгованості становить 97375, з яких: 10000,00 грн сума кредиту за договором, 87375,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.32). Відповідно до повідомлення АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була емітована платіжна картка № [NUMBER] . 17.01.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] , банком - емітентом якої є АТ «Універсал Банк», був зарахований платіж у сумі 10000,000 грн. Додатково повідомили, що кошти зарахувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ « Універсальні Платіжні Рішення» Банк не може (а.с.179). Згідно повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 17.01.2024 року 12:46:18 на суму 10000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 332600973, призначення платежу: Зарахування 1000 грн на карту [NUMBER] (а.с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.10.2024 року заборгованість [PERSON] становить у сумі 79750,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 69750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.39-44). Згідно розрахунку заборгованості, після того, як ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] заборгованість останнього за відсотками, за період з 26.10.2024 11.01.2025 року, становить 19500,00 грн. нараховані проценти за 78 календарних днів (а.с.45-46). 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» їх прийняло, до боржників, вказаних у Акті прийому-передачі Реєстру Боржників. Відповідно до Реєстру боржників (витягу) від 25.10.2025 до Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 79750,00 грн., з яких: 10000,00 сума основного боргу; 69750,00 грн. сума заборгованості за процентами (а.с.88-97, 14). Щодо укладання кредитного договору №4305264 від 17.01.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», суд зазначає наступне. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до прийнятого Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі, шляхом підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Тобто, відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абз. 2 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення Одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий Відповідачу в СМС - повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор 96052 направлено відповідачу 17.01.2024 року 12:44:21 на номер мобільного телефону вказаний ним у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту. А тому, безпідставними є посилання представника відповідача, що [PERSON] не укладав жодних кредитних договорів, а позивачем не доведено факт їх укладення та отримання [PERSON] кредитних коштів, з огляду на те, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а грошові кошти перераховані на належні відповідачу банківську картку. Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Веб- сайт ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» https:/credit7.ua. в тому числі через Мобільний додаток «Credit7» реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. А тому жодних сумнівів в тому, що 17.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір № 4305264 про надання коштів на умовах споживчого кредиту не виникає. Крім того, згідно з ч.1, 2ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно до ч.1, 6 ст. 95, ч.5 ст. 100 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З системного аналізу положень ЦПК України вбачається, що до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку. Відтак, суд доходить висновку, що доводи представника відповідача, є такими, що не знайшли свого підтвердження та позивачем надано до суду копію кредитного договору №4305264 від 17.01.2024 у відповідності до вимог законодавства, який є належним доказом існування правовідносин між відповідачем і первісним кредитором. При цьому, відповідач порушив вимоги кредитного договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 10000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо недоведеності факту набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4305264 від 17.01.2024 року, та нарахування відсотків новим кредитором, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Судом встановлено, що 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» їх прийняло, до боржників, вказаних у Акті прийому-передачі Реєстру Боржників. Відповідно до Реєстру боржників (витягу) від 25.10.2025 до Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 79750,00 грн., з яких: 10000,00 сума основного боргу; 69750,00 грн. сума заборгованості за процентами (а.с.88-97, 14). Таким чином, враховуючи встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №4305264 від 17.01.2024, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4305264 від 17.01.2024 року у період з 17.01.2024 року по 25.10.2024 року включно Первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 69750,00 грн. Пунктом 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року: За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4305264 строк кредиту 360 днів: з 17.01.2024 року по 11.01.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4305264 від 17.01.2024 року не закінчився. Відтак ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 11.01.2025 року (78 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 19500 грн. (Розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»: 10000 грн * 2,5% = 250 грн*78 календарних дні = 19500 грн. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивач нарахував відсотки відповідачу у межах погодженого строку визначеного в Договорі № 4305264 від 17.01.2024 року та зазначеного в п. 1.3. Договору, а саме у розмірі 89250 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 69750 грн. та проценти нараховані після відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 19500 грн.), а тому суд не погоджується з доводами представника відповідача, та вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовані наданими представником позивача доказами. Щодо доводів представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, суд зазначає таке. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач у цій справі надав до суду належні, достатні та достовірні докази, які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, в той час як останній не спростував вказаного, не надав доказів здійснення ним погашення кредитної заборгованості, або ж не надав свого контррозрахунку заборгованості. Відповідачем не доведено порушення його прав при укладенні кредитного договору, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів того, що він не був ознайомленаий із умовами кредитування під час підписання кредитного договору. Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 10000 грн на професійну правничу (правову) допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання правничої (правової) допомоги від 10.12.2024 року №10/12-2024 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М.; ордеру на надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10; заява на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, в якому зазначені види правової допомоги кількість витрачених годин та їх вартість. Представник позивача, у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн, у зв`язку з тим, що витрати є значно завищеними та такими, що не відповідають складності справи. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Відповідач скористався даним правом та просив зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Крім того, Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 вказав, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved