Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, у якій просить встановити факт що покійний [PERSON] , [INFO] , записаний у її свідоцтві про народження у графі «батько» як [PERSON] , який являється однією і тією ж особою. Подану до суду заяву мотивовано тим, що [PERSON] , [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однак різне написання імені її батька в офіційних документах, зокрема імені « [PERSON] » та зазначення по-батькові « [PERSON] » у свідоцтві про народження заявника, - позбавляє її змоги реалізувати свої спадкові права після смерті батька. Додатково зазначила, що вказана розбіжність зазначена і в її інших документах. Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, жодних заперечень щодо заяви в тому числі письмових пояснень з приводу заяви до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в заяві пояснення Заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] про що 05.02.1933 року зроблений відповідний запис №8, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , народилася [INFO] у селі Горохолина, Богородчанського району, Івано-Франківської області. Згідно витягу №00035337218 від 04.04.2022 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища: дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.1962 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Як підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.10.2025 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 92 років у м. Івано-Франківськ. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. У встановленому законом порядку після смерті батька [PERSON] , Заявник звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Проте під час оформлення спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Лесею Василівною від 09.12.2025 року №282/02-14 видано [PERSON] повідомлення, у якому зазначено, що наявні розбіжності у написанні імені померлого у документах, зокрема згідно Свідоцтва про смерть, ім`я померлого зазначено як « [PERSON] », тоді як у документах Заявника, зокрема у свідоцтві про народження та інших документах, по-батькові вказано « [PERSON] », у зв`язку із чим роз`яснено що для подальшого оформлення спадщини Заявнику необхідно звернутися до суду. З метою підтвердження родинних відносин у Заявника виникла необхідність встановити факт родинних відносин в судовому порядку, а саме факт того, що покійний [PERSON] , [INFO] , записаний у її свідоцтві про народження у графі «батько» як [PERSON] , який являється однією і тією ж особою, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даною заявою. Посилається на те, що встановлення факту родинних відносин уможливить реалізацію її особистих та майнових прав. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункту 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено Судом, в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують факт родинних відносин. Заявником на підтвердження даних обставин також надано суду копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Будь-які докази, які б спростовували факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , як доньки та батька в матеріалах справи відсутні. Отже, Судом встановлено достатньо доказів, які підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як між донькою та батьком. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування та інших соціально-економічних прав, зважаючи на те, що Заявник не має іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт родинних відносин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога його законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які, в свою чергу, є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Докази, які б спростовували факт, який просить встановити Заявник, в матеріалах справи відсутні. Встановлення факту родинних відносин між покійною батьком та донькою надасть змогу заявнику реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому законом порядку та реалізувати інші соціально-економічні права. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved