Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

В липні 2025 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 165 570,78 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34. Будинок за адресою: [ADDRESS] , під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився. Разом з цим, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2025 складає 125 324,89 грн.: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 32 945,85 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 0,00 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 92 021,09 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 294,42 грн.. Окрім цього, у відповідача також існує заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 39,88 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн. На підставі договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації), «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» прийняв право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 10 847,06 грн.. З огляду на викладене, позивач просить стягнути вищезазначену заборгованість з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. 29.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] - адвокатом Башуцьким І.Я. було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду детального розрахунку заборгованості за період до 01.05.2018, а надано лише Додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18, в якому зазначено лише загальний розмір заборгованості 10847,06 грн. Однак, за який період виникла заборгованість у вказаному додатку не зазначено. Зазначає, що позивачем заявлені до відповідача позовні вимоги із спливом строків позовної давності, у зв`язку з чим просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог. Прокольною ухвалою суду від 13.10.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив не подав. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) забов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) забов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився (не відключався). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості позивача вбачається, що заборгованість складає 125 324,89 грн. (заборгованість за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води). Відповідно до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 10 847,06 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідач як споживач послуг, що надавалися ПАТ «Київенерго», зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води не виконувала, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, як вбачається з позову, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача спожитих в період до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого водопостачання у розмірі 10 847,06 грн. На підтвердження цієї суми позивач зазначив, що на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останній прийняв право вимоги до Ввдповідача на вищезазначену суму. Також позивачем додані до позову Додаток № 1 та Додаток № 2 в частині вимог за централізоване опалення на суму 10 847,06 грн. Щодо стягнення вказаних вище сум на користь позивача, то представником відповідача була подана письмова заява про застосування строку позовної давності до таких вимог, оскільки позовна вимога подана поза межами строку позовної давності. Так, згідно даних офіційного сайту судової влади по Шевченківського районному суду міста Києва дата надходження позову до суду - 15.07.2025 року. З огляду на вищевказане, строк позовної давності, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, щодо вимог по сплаті заборгованості, яка виникла до 01.05.2018, сплинув. З огляду на статтю 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач не звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вказаний вище період, в матеріалах справи відсутні будь-які посилання про поважні причини пропуску строку позовної давності. Згідно статті 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмові у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: partial