Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

В липні 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 12 978 грн. 68 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», (первісний кредитор) та відповідач уклали Кредитний договір № 624095011 у формі електронного документа з використання електронного підпису створеним за допомогою одноразового персонального індетифікатора MNV3А2N2, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 5200 зі сплатою відсотків за користування кредитом. У подальшому право вимоги до боржника від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс»» на підставі укладеного 28.11.2018 договору факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019. У подальшому до договору укладались додаткові угоди у тому числі, щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12 978,68 грн. 04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідача відповідно до укладеного з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» договору факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до реєстру боржників за Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача у сумі 12 978,68 грн., з яких: 5200 грн. - заборгованість по кредиту; 7778 грн. 68 коп. - заборгованість за відсотками. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. 17.09.2025 року на адресу Обухівського районного суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що строк надання кредиту 30 днів до 26.01.2022 року та матеріали справи не містять інших доказів, щодо змінення умов кредитування. 22.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій остання зазначає, що кредитний договір укладений відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», містить усі істотні умови та є результатом вільного волевиявлення сторін. Нарахування відсотків і визначення заборгованості здійснювались згідно з умовами договору, що підтверджується належними та допустимими розрахунками кредитора. 14.11.2025 року на адресу Обухівського районного суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому остання просила суд відмовити в задоволенні вимог зазначених в позовній заяві в повному обсязі. 05.12.2025 року на адресу Обухівського районного суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення. Представник позивача зазначає, що право вимоги за зобов`язанням було правомірно відступлено новому кредитору на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Умовами договору передбачено обов`язок фактора здійснити фінансування клієнта за відступлене право грошової вимоги, що підтверджує належний та законний перехід права вимоги. Крім того відсотки по кредиту були нараховані на погоджених сторонами умовах, тому просила вимоги зазначені в позовній заяві задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданому до суду позові просив проводити розгляд за відсутності представника позивача. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, подала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечувала, вказуючи на безпідставність нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 27.12.2021 року [PERSON] перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», де оформила у електронному вигляді заявку на отримання кредиту (анкету встановленої форми). Правила надання грошових коштів у позику, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» опубліковані на сайті www.moneyveo.ua, перебувають в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, товариством генерується і відправляється на номер телефону, вказаний позичальником у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору. У такий спосіб 27.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії № 624095011, за умовами якого позичальник отримує 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на умовах строковості, зворотності, платності. Укладення електронного договору, відбулося шляхом введення відповідачем одноразового ідентифікатора № MNV3А2N2. Згідно п. 1.1 договору № 624095011 від 27.12.2021, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 5200, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Кредитодавець перерахував кошти в сумі 5200,00 грн. на вказаний відповідачем рахунок , що підтверджено даними платіжного доручення від 27.12.2021. Згідно п.1.7 договору № 624095011 від 27.12.2021, кредит надається строком на 30 днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами взятих на себе зобов`язань. Пунктом 1.9.1 договору № 624095011 від 27.12.2021 визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 766,50 відсотків річних, що становить 2.10 відсотків в день від суми кредиту за час користування з ним. Відповідно до п. 5.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Як вбачається з укладеного договору, позичальник має сплачувати, визначені у договору кредитодавцю відсотки за користування кредитом. За даними виписки з особового рахунку за кредитним договором № 624095011 від 27.12.2021 заборгованість [PERSON] станом на 25.06.2025 складає 12 978,68 грн., з яких 5200 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 7778,68 грн. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі укладеного 28.11.2018 договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. В подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року, 20.12.2023 року на виконання вимог договору факторингу 2 було підписано реєстр прав вимоги № 2 від 20.12.2023. 04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги до відповідача відповідно до укладеного з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» договору факторингу №04/06/2025-Ю. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу 12 978,68 грн., з яких 5200 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 7778,68 грн. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Суд враховує, що за умовами кредитного договору відповідач отримала кредит строком на 30 днів у сумі 5200 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування позикою в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). При цьому суд відхиляє доводи позивача, що нарахування ним відсотків за користування кредитом здійснено згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. Так, у розрахунку заборгованості, що наведено безпосередньо у позовній заяві, сума у розмірі 7778,68 грн. визначена позивачем як заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, виписка з особового рахунку за Кредитним договором № 624095011 від 27.12.2021 року ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 44) також визначає суму у розмірі 7778,68 грн. як заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також, розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.45) та розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 46 47) визначають суму у розмірі 7778,68 грн. як заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. З зазначеного слідує, що, подаючи даний позов до суду, позивач взагалі не заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів у поряду частини другої статті 625 ЦК України (як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування). Водночас, суд згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. За умовами кредитного договору та згідно з паспортом споживчого кредиту, загальна вартість кредиту разом з процентами складає 6380 грн. (5200 грн. сума кредиту та 1180 грн. проценти за користування кредитом). З розрахунку заборгованості за даним договором, наданим позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані після встановленого строку користування ним. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним кредитним договором (30 днів), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитом після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, у розмірі, співмірному з позовними вимогами, а тому слід стягнути з позивача на користь відповідача 1000 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. х (6380 грн. х 100 : 12 978,68 грн.): 100 =1190,79 грн.

Outcome: partial