Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У вересні 2025 року до суду в системі «Електронний суд» звернувся АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі позивач, Банк, АТ «ПУМБ») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову вказували, що 16.09.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001974353001, на підставі якого відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30000 грн. який пізніше було збільшено до 30903,39 грн. 14.03.2023 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1011423139 на суму 24028,49 грн. 06.04.2023 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1011588412 на суму 14709,91 грн. Відповідно до даних договорів банк повністю та в строки виконав зобов`язання перед відповідачем, видав відповідачу платіжну картку із встановленим лімітом. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами не виконувала своєчасно та належним чином, внаслідок чого, станом на 07.05.2025 року, виникла заборгованість відповідача перед банком: -по кредитному договору від 16.09.2021 № 2001974353001 у розмірі 56420,46 грн., з яких: 28764,65 грн. заборгованість за кредитом та 27655,81 грн. заборгованість за процентами, -по кредитному договору від 14.03.2023 № 1011423139 у розмірі 26704,03 грн., з яких: 19974,83 грн. заборгованість за кредитом, 2,23 грн. заборгованість за процентами, 6726,97 грн. заборгованість за комісією, -по кредитному договору від 06.04.2023 № 1011588412 у розмірі 16273,03 грн., з яких: 12224,18 грн. заборгованість за кредитом, 0,96 грн. заборгованість за процентами., 4047,89 грн. заборгованість за комісією, які банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 16.09.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір, шляхом підписання Заяви № 2001974353001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 14.03.2023 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір, шляхом підписання Заяви № № 1011423139 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 06.04.2023 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір, шляхом підписання Заяви № № 1011588412 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, їх підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування, і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку). Зі змісту Заяви № 2001974353001 вбачається, що відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку із встановленням на неї кредитного ліміту у сумі 30000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитом, розмір мінімального платежу та інші умови встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Реальна річна процентна ставка становила 47,88 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування становила 12577,58 грн. Зі змісту Заяви №011423139 вбачається, що відповідач просила надати споживчий кредит у сумі 24028,49 грн. Строк дії на 24 місяці, процентна ставка 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Спосіб надання: банківський переказ на картку. Зі змісту Заяви №1011588412 вбачається, що відповідач просила надати споживчий кредит у сумі 14709,91 грн. Строк дії на 24 місяці, процентна ставка 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Спосіб надання: банківський переказ на картку. Відповідач також підписала особисто Паспорти споживчих кредитів. До Заяви № 2001707338101 позивач додав також Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками. Із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001974353001 постає, що 16.09.2021 року відповідачу на картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 30000,00 грн., який поступово збільшувався та зменшувався і станом 16.03.2022 року становив 30903,39 грн. (а.с. 28 зворот). Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 35-40). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договорами, станом на 07.05.2025 року включно, становить: -по кредитному договору від 16.09.2021 № 2001974353001 у розмірі 56420,46 грн., з яких: 28764,65 грн. заборгованість за кредитом та 27655,81 грн. заборгованість за процентами, -по кредитному договору від 14.03.2023 № 1011423139 у розмірі 26704,03 грн., з яких: 19974,83 грн. заборгованість за кредитом, 2,23 грн. заборгованість за процентами, 6726,97 грн. заборгованість за комісією, -по кредитному договору від 06.04.2023 № 1011588412 у розмірі 16273,03 грн., з яких: 12224,18 грн. заборгованість за кредитом, 0,96 грн. заборгованість за процентами., 4047,89 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив відповідачу вимогу (повідомлення) щодо наявної заборгованості перед банком за кредитними договорами у загальному розмірі 99397,52 грн., яку вимагав погасити у 30-денний строк з моменту отримання повідомлення (а.с. 26). Позивач вказав, що у наданий строк відповідач борг не погасила. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 07.05.2025 року, заборгованість за вказаним договорами становить: - по кредитному договору від 16.09.2021 № 2001974353001 у розмірі 56420,46 грн., з яких: 28764,65 грн. заборгованість за кредитом та 27655,81 грн. заборгованість за процентами, - по кредитному договору від 14.03.2023 № 1011423139 у розмірі 26704,03 грн., з яких: 19974,83 грн. заборгованість за кредитом, 2,23 грн. заборгованість за процентами, 6726,97 грн. заборгованість за комісією, - по кредитному договору від 06.04.2023 № 1011588412 у розмірі 16273,03 грн., з яких: 12224,18 грн. заборгованість за кредитом, 0,96 грн. заборгованість за процентами., 4047,89 грн. заборгованість за комісією. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Власного контррозрахунку відповідач суду не надала. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, не повернула у повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатила проценти за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягають задоволенню. Водночас щодо нарахування боргу по комісії, суд враховує наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 цього ж Закону, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 1011423139 від 14.03.2023 року та кредитного договору № 1011588412 від 06.04.2023 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 1,4% (пункт 5 заяв). При цьому в зазначених кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 4 кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями за обслуговування кредитів, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 2001974353001 від 16.09.2021 року у розмірі 56420,46 грн., за кредитним договором № 1011423139 від 14.03.2023 року у розмірі 19977,06 грн., за кредитним договором № 1011588412 від 06.04.2023 року у розмірі 12225,14 грн., а всього на загальну суму 88622,66 грн. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у загальному розмірі 10774,86 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 88622,66 грн., що становить 89,16 % від заявлених до стягнення 99397,52 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2159,81 грн. (89,16 % від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судових витрат у розмірі 262,59 грн. (2422,40 2159,81). Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial