Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] , звернувшись з позовною заявою, просить: - визнати протиправною бездіяльність Болехівської міської ради щодо невжиття заходів реагування на його заяви з приводу небезпеки, спричиненої утриманням бджіл на сусідній ділянці, в тому числі після загибелі тварин; - зобов`язати Болехівську міську раду вжити дії: організувати перевірку правильності утримання бджіл на згаданій земельній ділянці; вжити заходів щодо усунення загрози для його життя, здоров`я та життя тварин та у разі виявлення порушень вжити заходів для адміністративного реагування по їх усуненню або звернутися до уповноважених органів ветеринарної служби, поліції, тощо; - стягнути з Болехівської міської ради матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності, що призвело до загибелі коня в розмірі 40000 грн та 50000 грн моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що звернувся до Болехівської міської ради, до якого входить Міжрічанський старостат, посадові особи яких не відреагували, не проконтролювали, не запобігли, не зупинили самовільне встановлення бджолиної пасіки її власником безпосередньо в сільській забудові по [ADDRESS] та ще й при відсутності кругової по периметру пасіки захисної сітки висотою 2,5 м, що стало причиною загибелі двох коней, зокрема, його коня (28 липня 2024 року) від укусів бджіл. Вказує, що бджолина пасіка знаходиться через дві земельні ділянки від його земельної ділянки, де сусід протягом тривалого часу утримує велике бджолине господарство, шо створює загрозу для його здоров`я, життя, членів його сім`ї і тварин його господарства, а також сусідів, працюючих на найближчих до пасіки земельних ділянках. Вважає, що посадові особи Болехівської міської ради не прийняли мір щодо проведення розслідування побутового нещасного випадку з його конем, натомість надіслали бюрократичну відписку на першу заяву від 19 серпня 2024 року, не проконтролювали виконання усного припису власнику пасіки бджолиною комісією Болехівської міської ради, викликаної старостою Міжрічанської сільської ради в серпні 2024 року щодо встановлення власником бджіл захисної сітки висотою не менше 2,5 м. навколо пасіки, якої як не було так і немає до цих пір, що може привести в майбутньому до непередбачених наслідків загибелі тварин, укусів бджолами дітей та дорослих людей. Крім того, відповідач самоусунувся від виконання вимог другої заяви від 01 листопада 2024 року і не проконтролював виконання поліцією м. Долини надісланою міською радою його другої заяви по проведенню розслідування обставин і причин загибелі коня та відшкодування йому заподіяної шкоди. Такого розслідування ні з боку поліції м. Долини, ні з боку Болехівської міської ради немає до цих пір, що змусило звернутись до інших відповідних органів і до суду, бо йому 78-річній людині завдано ще й фізичної і моральної шкоди та порушені конституційні права. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м. по периметру пасіки для підвищення льоту бджіл. При самовільному влаштуванні бджолиної пасіки її власником по вул.Польова, 16 с. Міжріччя ні місцева (сільська), ні Болехівська міська ради цей факт не перевіряли. Попри наявність такого серйозного інциденту відповідач і надалі продовжує бездіяльність, не вживає заходів контролю, не ініціює перевірку умов утримання бджіл, не забезпечує дотримання санітарних норм, не зупиняє самовільне встановлення бджолиних пасік серед сільської забудови та ще й з грубим порушенням правил їх встановлення, не вносить це питання на розгляд виконавчого комітету або сесії міської ради і не приймає жодних рішень по усуненню порушень, що може привести в майбутньому до загибелі тварин і страждання людей від укусів бджіл, що й стало підставою для звернення до суду. 22 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02 вересня 2025 року представником відповідача подано відзив про відмову в задоволенні позових вимог. З приводу твердження позивача про те, що Болехівська міська рада не відреагувала, не запобігла самовільному встановленню бджолиної пасіки по вул. Польовій, 16 с. Міжріччя ще й при відсутності кругової по периметру пасіки захисної сітки, що стало причиною загибелі двох коней, то вказує на те, що міська рада не наділена ЗУ «Про бджільництво» обов`язком встановлювати чи погоджувати місце пасіки, а також не має контрольних функцій щодо облаштування огорожі. Саме власник пасіки відповідає за облаштування захисної сітки та безпечні умови утримання, а не орган місцевого самоврядування, тому шкода (загибель коней) має прямий причинний зв`язок з діями/бездіяльністю утримувача пасіки, а не органу місцевого самовряду\-вання. Однак, отримавши звернення позивача з приводу загибелі коня, міська рада міська направила для розгляду за належністю у відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. Згідно ЗУ «Про ветеринарну медицину» у випадку загибелі тварини (коня) через напад бджіл розслідування проводять ветеринарна служба; національна поліція - якщо є ознаки адміністративного чи кримінально\-го правопорушення (ст. 356 КК України - самоуправство, ст. 251 КУпАП - по\-рушення правил утримання бджіл тощо). Тому Болехівська міська рада може лише сприяти зверненню до компетентних органів, але не має функції офіційного розслідування. Враховуючи, що в заяві позивача до міської ради від 19 серпня 2024 року зазначено про усну домовленість між ним та власником бджіл, яка в подальшому невико\-нана щодо відшкодування шкоди, то відповідачем рекомендо\-вано заявнику звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої шко\-ди. Повторну заяву позивача направлено для розгляду за належні\-стю до відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано- Франківській області. Визначення причини загибелі тварин, встановлення причинного зв`язку між захворюванням або загибеллю тварин і створеними для них несприятливи\-ми умовами є завданням судово - ветеринарної експертизи. Тому, міська рада немає повноважень проводити такі розслідування; відповідальність за встановлення обставин нещасних випадків несуть ін\-ші органи; а отже, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю ради та заги\-беллю коня. Необгрунтованими є твердження про те, що міська рада не проконтролювала виконання поліцією вимог заяви позивача від 01 жовтня 2024 року, оскільки рада не має передбачених законом контрольних чи наглядових повноважень щодо поліції. Щодо вимог про стягнення 40 000 грн матеріальної шкоди та 50000 грн моральної шкоди, то вважає, що позивач не навів доказів протиправної поведінки відповідача, оскільки відсутня протиправна поведінка в діях відповідача (загибель коня згідно заяви сталася через ужалення бджіл пасіки; міська рада не здійснювала дій, які могли б спричинити шкоду тварині; відсутність причинного зв`язку між діями ради та загибеллю коня; власник пасіки відповідає за дотримання правил утримання бджіл; міська рада не може контролювати облаштування приватних пасік, а отже, немає причинного зв`язку між її діями (або бездіяльністю) і заги\-беллю тварини). Окрім того, позивач не надав документального підтвердження вартості коня ( а.с.48-50). 15 вересня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує, що представник відповідача О.Кудла свідомо упустила той факт, що він з позовом звертається не тільки до Болехівської міської ради, але й до її структурних підрозділів (виконкому, ОТГ, старостату с. Міжріччя), які безпосередньо причетні справи, що ставить під сумнів подальші висновки і вимоги п. О. Кудли щодо відмови у позові. Крім того, представник свідомо пропускає факт нерезультативної роботи бджолиної комісії Болехівської міської ради, викликаної старостою с. Міжріччя в серпні 2024 року, що при формальній роботі цієї комісії і при невиконанні власником бджіл вимог цієї комісії по встановленню довкола пасіки захисної сітки висотою 2,5 м, уже в цьому році призвело до укусів бджолами його щонайменше 5 разів, а також сусідів. На його неодноразові звернення до влади щодо необхідності вжити заходи для усунення небезпеки отримував лише формальні відписки без реального реагування; розслідування мала провести створена комісія Болехівською міською радою, або її підрозділами, яка відразу після його звернень мала б складатись з представників бджолиних і ветеринарних спеціалістів, старости с. Міжріччя, можливо, дільничого інспектора поліції. Комісія повинна була скласти відповідний акт розслідування, встановити обставини і причини цього побутового випадку, розробити необхідні заходи по недопущенню подібного в майбутньому. Маючи на руках акт розслідування, не він, а міський голова чи староста с.Міжріччя мали б вказати власнику бджіл відшкодувати заподіяну йому матеріальну шкоду. А у випадку відмови власником у такому відшкодуванні, подати на нього позов, а він як потерпілий в зв' язку з втратою коня, вимушений за свій кошт оплачувати в суді позов, тобто вирішувати недоробки в роботі підпорядкованих міському голові служб по контролю щодо безпечної експлуатації бджолиних господарств. З приводу претензій п. О. Кудли щодо вартості коня в 40000 грн, то повідомляє, що йому ще два роки назад за нього давали 1000 американських доларів, згідно даних в мережі інтернет кінь коштує від 40000 100000 грн. Що ж стосується моральної шкоди, то міг би вказати набагато більшу суму, оскільки після втрати коня переніс шок і стресовий стан. При написанні звернення, скарги, позову, відповідді з допомогою лупи, він майже повністю втратив зір, втратив фінанси, а саме головне - здоров`я. Ще минулого року він утримував коня, корову, сам робив сіно, возив дрова, вручну копав картоплю (бо коня вже не було), а тепер вимушений був продати і корову, бо фізично не може виконувати цю роботу. Не зрозумілим є дії відповідача з приводу повторно відправлення його скарги в поліцію м. Долина, оскільки до повноважень поліції не входить розслідувати побутові нещасні випадки, а ці скарги. Поліція повинна проводити розслідування тільки у трьох випадках: якщо б коня украли, або свідомо вбили, чи покалічили. Тому прохання про відмову в позові є безпідставним (а.с.55-59). 16 жовтня 2025 року представник відповідача Кудла О. подала додаткові пояснення щодо відмови в задоволенні позовних вимог. Зокрема, вказує про те, що 13 серпня 2024 року позивач звернувся до Міжрічанського старостинського округу з заявою про встановлення обставин і виявлення причини побутової пригоди загибелі коня. Того ж дня створена комісія в складі старости Міжрічанського старостинського округу виїхали на місце події та за участю позивача, власника бджіл [PERSON] усно рекомендувала [PERSON] натягнути захисну сітку висотою не менше 2.5 м навколо пасіки. Позивачу також роз"яснили, що для встановлення обставин загибелі коня одразу після настання події необхідно було звернутися у ветеринарну службу для проведення експертизи. На момент виїзду комісії неможливо встановити причину загибелі тварини, оскільки вона була дорізана ще 28 липня 2024 року. Таким чином, посадовими особами виконавчого комітету Болехівської міської ради належним чином відреаговано на заяву позивача, здійснено виїзд на місце події та надано усні рекомендації сторонам конфлікту. 20 серпня 2024 року позивач звернувся з заявою до Болехівської міської ради, в якій виклав відомі йому факти крадіжок, а також повідомив про загибель коня та проханням розслідування обставин і причин загибелі коня. 30 серпня 2024 року відповідач надав відповідь позивачу, в якій роз`яснив порядок та спосіб звернення до відповідних органів у випадках, які він вважає як правопорушення. Окрім того, рекомендовано позивачу звернутися до суду з заявою про відшкодування шкоди з власника бджіл. 01 жовтня 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою, в якій просив створити комісію по розслідуванню осбставин і причин загибелі коня та прийняти рішення про відшкодування йому завданої шкоди, а також звернутися в органи прокуратури або суд для вирішення його вимог. 10 жовтня 2024 року відповідач своїм листом повідомив позивача про перенаправлення заяви щодо розслідування причини загибелі коня у ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. А також позивачу надано роз`яснення щодо умов та підстав звернення до суду з заявою про відшкодування шкоди. З приводу створення комісії по розслідуванні загибелі тварини, то для складання акту огляду тварини або висновку про причину загибелі необхідно було власнику звернутися до органів ветеринарної медицини в день, коли стався нещасний випадок з конем. Позивач звертався до Болехівської міської ради 19 серпня 2024 року, 01 жовтня 2024 року, в той час, як з його слів кінь був дорізаний 28 липня 2024 року та туша коня була забрана іншими особами. На місці події саме ветеринарний лікар проводить огляд трупа тварини та складає акт ветеринарного огляду або акт про загибель тварини, де фіксує: час та місце; опис зовнішніх ознак (набряки, укуси, крововиливи тощо); попередній висновок про можливу причину загибелі. Якщо є підозра на укуси бджіл, в акті зазначається відповідне припущення. Причину загибелі коня можна встановити лише шляхом проведення патолого-анатомічного розтину трупа коня та токсилогічних досліджень на виявлення токсинів та інших речовин. За результатами дослідження складається висновок експерта (ветеринарно-санітарний акт або протокол дослідження), у якому зазначається точна причина загибелі тварини. Кінь загинув [INFO] , а позивач звернувся з заявою до міської ради 20 серпня 2024 року, тобто через 22 дні після події та після комісійного виїзду працівників виконавчого комітету на місце події 13 серпня 2024 року. Таким чином Болехівська міська рада не мала законодавчих підстав для проведення розслідування причин загибелі коня. Вимога позивача про визнання протиправної бездіяльності Болехівської міської ради щодо невжиття заходів з приводу небезпеки спричиненою утриманням бджіл є безпідставною. Щодо вимоги про зобов`язання Болехівської міської ради проведення перевірки правильності утримання бджіл, то Держпродспоживслужба єдиний орган, що має право офіційно перевіряти правильність утримання бджіл, видати акти перевірки, приписи та складати протоколи про порушеннят ветеринарного законодавства, а тому вимога про зобов`язання Болехівської міської ради організувати перевірку правильності утримання бджіл є безпідставною. Була словесна перепалка з двох сторін, але не було потреби викликати працівників поліції (а.с.86-89). 27 жовтня 2025 року позивач подав відповідь на додаткові пояснення, в яких вказав, що отримав чергову відписку. Звертає увагу на те, що в позові звинувачує в загибелі коня 28 липня 2024 року не тільки Болехівську міську раду але і її структурні підрозділи ,включаючи Міжрічанський старостат, ввірені [PERSON] служби на місцях (в даному випадку в с.Міжріччя) не розуміють, як потрібно діяти у випадку загибелі коня. 31 липня 2024 року, а не 13 серпня 2024 року прийшов у сільраду (після того як власник бджолиного господарства пообіцяв відшкодувати вартість загиблого коня, а потім різко відмовив у цьому), з усним проханням прийняти міри по розслідуванню обставин і причин загибелі коня, виявлення винних в цьому і відшкодування заподіяної йому шкоди. Староста була на лікарняному, а присутня співробітниця сільської ради запитала чому він прийшов у сільраду, нехай звертається в поліцію, він повідомив, що прийшов до влади за допомогою. В поліцію його відправив і заступник голови Болехівської міської ради, надавши відповідь на його першу заяву в Болехівську міську раду. Розслідування побутових нещасних випадків не входить в обов`язки поліції, тому туди не звертався. Вважає, що староста села, знаходячись на лікарняному, не може керувати селом, що й затягнуло з прийняттям відповідних рішень по загибелі мого коня, потрібно призначити на час хвороби компететну особу. Вдячний старості села за її допомогу на перших порах (відвезла першу його заяву в Болехівську міську раду), але не довела по невідомим причинах справу до кінця, що призвело до нескладення акту та до судової тяганини. Другий раз звернувся 06 серпня 2024 року письмово, а третій раз 13 серпня 2024 року, на якому староста села розписалась і написала, що бджолина комісія буде 13 серпня 2024 року. А фактично ця комісія приїхала майже через тиждень і відразу після її від`їзду, бачачи не результативність її роботи, він звернувся з заявою від 19 серпня 2024 року до Болехівської міської ради, а потім 01 жовтня 2024 року, але були бюрократичні відписки, а не дії, що змусило звернутись до Міністерства юстиції України, яке порадило звернутись з позовом до суду. Що ж стосується бездіяльності бджолиної комісії, як і всієї структуризованої влади в цьому питанні (відсутня захисна сітка навколо периметру бджолиної пасіки), то вона почала свою роботу 17 серпня 2024 року без його відома. В той день він був на подвір`ї, коли з дороги покликала староста села і сказала, щоб підійшов до оселі [PERSON] . Невідома жінка пояснила, що дозволяється тримати пасіку на присадибній ділянці і, що потрібно встановити захисну сітку. Хотів спитати про наявність письмового дозволу, погодженого з місцевою владою, але дружина [PERSON] словесно напала на нього з різними обвинуваченнями. Старостою села, яка стояла біля машини в 15 м від нього, ні з боку членів комісії не було прийняті міри по його захисту від нападу, не викликано поліції, після їх від"їзду, словесні напади з боку подружжя [PERSON] тривали ще з півгодини. Болехівська міська рада і її структурні підрозділи не вважають своїм обов`язком контролювати правильність утримання бджіл, а вважають, що цим повинна займатись Держпродспоживспілка. Не викликав ветлікаря в день загибелі коня, оскільки [PERSON] два дні обіцяв відшкодувати шкоду продуктами і допомогою та дав 300 грн, перебував у стресово-шоковому стані та думав як буде жити без коня. Був вихідний день і за приїзд лікаря потрібно оплатити, а також була спека і кінь розкладався. [PERSON] , який забирав коня, порадив йому не зволікати з цим . Кров коня ємкістю 0.5 л тримав в холодильнику до того часу, поки не зіпсувалася, оскільки холодильник розморозився, а комісії не було. Болехівська міська рада з структуриними підрозділами намагається перекласти вину на власника бджіл [PERSON] , звернутися до суду про стягнення з нього шкоди він зміг би у разі наявності акту розслідування, але його немає з вини відповідача (а.с.99-105). 03 жовтня 2025 року ухвалою суду залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Свідок [PERSON] , дружина третьої особи [PERSON] , вказала, що перебувала на городі та бачила, як позивач припинав коня головою до ніг (голова була пригнута до ніг), пити не носив. Коли прийшла з церкви, то побачила коня, який лежав на городі та задушився. Вони з чоловіком за рекомендацією комісії встановили сітку, яка простояла до осені, вітер подув і вона впала. На даний час бджіл на городі немає, вони померли, можливо, позивач щось підсипав. Свідок [PERSON] вказав, що збирав на городі [PERSON] овочі та побачив, що кінь позивача, перебуваючи на відстані 60 метрів від нього, впав. Він підійшов, кінь був запутаний від шиї до ноги шнурками, хотів розв`язати шнури, один з яких був прив`язаний до голови, а інший -від голови до ноги, кінь не міг підняти голову. Бджолів не було. Коли хотів попустити шнурки, кінь впав на другу сторону. Прийшов до позивача та повідомив йому, щоб він подивився до коня, який запутався. Хто коня перевів на інше місце, йому не відомо, тільки бачив, де був кінь дорізаний. [PERSON] стояв в центрі села і повідомив, що чекає цигана, щоб забрав коня. [PERSON] поїхав до коня, а він з [PERSON] пішли за ним, лебідкою затягнули коня на машину. Як вантажили коня на автомобіль, то замітив на коні шнур, якого позивач забрав на бік. Свідок [PERSON] , завідуюча сектору землеустрою Болехівської міської ради вказала, що у серпні вона в складі комісії здійснювали розгляд питань із земельних відносин в с.Міжріччя. [PERSON] , староста села, попросила виїхати на місце з приводу розгляду ще одного питання. Але коли приїхали на місце, то зрозуміли, що це не стосується їхньої компетенції. На місці не було ні коня, ні бджіл. Вони дали усне розпорядження власнику бджіл, щоб встановив вищу огорожу. До повноважень міської ради не входить погодження розташування пасіки, для цього є санепідемстанції та санітарні норми, висота огорожі для льоту бджіл має бути 2.5 метра. Розслідувати загибель коня не мали повноважень. Свідок [PERSON] , староста Міжрічанського старостинського округу вказала, що коли сталася загибель коня, перебувала на стаціонарному лікуванні, до неї зателефонувала діловод повідомила про подію, про яку дізналася від позивача. Намагалася допомогти позивачу в телефонному режимі. На лікуванні перебувала приблизно 3 місяці. У ФАПІ, перебуваючи на процедурах (приймала крапельниці), зустріла позивача, який вказав, що подав заяву з приводу загибелі коня. Спеціальної комісії у міській раді немає, але пообіцяла, що буде земельна комісія 13 серпня і вона попросить їх поїхати на місце. Коли приїхали на місце, то коня вже не було, еспертиза з приводу його причини загибелі не проводилася. Був позивач та [PERSON] з дружиною, якому комісія порекомендували поставити сітку вищу 2 метрів. Підтвердила, що бачила, як [PERSON] зробив сітку зеленого кольору по периметру паркана, та окрім того, на підтвердження цього заніс в сільську раду фотографії з встановленням огорожі. Про загибель іншого коня у [PERSON] їй нічого невідомо. Особисто вона не погоджувала з [PERSON] розміщення пасіки, оскільки пасіка вже була розміщена на городі до її призначення. Позивач мав звернутися на експертизу для встановлення причини смерті коня. Свідок [PERSON] , начальник відділу архітектури, вказала, що вона в складі комісії розглядали земельні питання з участю [PERSON] та сілького старости [PERSON] , яка попросила поїхати ще на одне звернення. Коли прийшли на місце події, то коня не було, пасіка була розміщена на земельній ділянці, власнику якої рекомендували встановити сітку. Між учасниками конфлікту була словесна перепалка, але не було потреби викликати працівників поліції. Узгоджувати встановлення пасіки не відноситься до їх компетенції. Не контролювала чи виконав власник бджіл усну рекомендацію щодо встановлення огорожі, оскільки не входить до її повноважень. Встановлювати обставини і причини загибелі коня також не входить до її повноважень. Свідок [PERSON] підтвердив про те, що до нього зателефонував ( хто конкретно не пам"ятає: [PERSON] чи [PERSON] ) про те, щоб допомогти здати коня, якого дорізали. Коли приїхав на місце в с.Міжріччя, то в коня, який лежав біля паркану, була перерізана шия і спущена кров. В той день було дуже жарко. Коня завантажили на машину, якої він приїхав. По дорозі зателефонував своєму племіннику, який чекав його вже в м. Долині та пересівши у його автомобіль, уже сам повіз коня на м"ясокомбінат у м.Тисменицю. Але через деякий час племінник зателефонував йому, повідомивши, що кінь мав неприємний запах (кров не зійшла через спеку), тому був непридатним для використання на м"ясокомбінаті та радився, що надалі робити з конем. Пізніше племінник повідомив, що коня здали на відгодівлю собакам за 2000 грн. Чи були припухлості на туші коня від укусів бджіл не може сказати, оскільки це компетенція експерта. Свідок [PERSON] , заступник голови м.Болехова підтвердив про те, що підписував лист від 25 серпня 2021 року щодо реєстрації пасіки, до нього було додано довідку про реєстрацію пасіки за адресою [ADDRESS] . Підписав вказаного листа на підставі документів, які були надані держпродспоживслужбою згідно паспорта. Свідок [PERSON] , який на даний час працює начальником відділу Івано-Франківської обласної лікарні ветеринарної медицини, пояснив про те, що приблизно 4-5 років тому, громадянам, які мали у власності пасіки, видавали паспорти, оскільки була дотація з боку держави. Для цього особа їхала в управління, писала заяву, присвоювався номер паспорта, який реєструвався в управлінні. Санітарні паспорти пасіки, які він видавав на ім"я [PERSON] є дійсні, на паспорті його підпис. Печатку, яка проставлена на паспорті, пізніше (десь три роки тому) забрали у Івано-Франківськ і поміняли на іншу. Спочатку у 2020 році у паспорті пасіки [PERSON] був номер г-UA-09-16-221, а потім видавалися інші паспорти через замінили бланків, які реєструвалися в м.Калуш і пасіці [PERSON] вже присвоєно інший номер. Свідок [PERSON] , начальник Болехівського відділу управління держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, підтвердив про те, що позивач не звертався до його відділу про захворювання чи загибель коня; на місці загибелі коня не відбиралися біоматеріали, кров, щоб встановити причину смерті та, відповідно, не направлялися в районну чи обласну біолобараторію. Пасіка [PERSON] офіційно зареєстрована; документ на а.с.147, який він складав, не є фальшивим. Реєстрація всіх потужностей пасік проводилася через журнал, а на даний час через ЦНАП, присвоється, номер та здійснюється реєєстрація. Держава давала дотацію особам, які мали пасіки, виїжджав спеціаліст, вираховував чисельність бджолосімей пасіки (потужність). Чому на документах різні номери пасіки може пояснити [PERSON] , так як він не здійснює реєстрацію. Івано-Франківська обласна лікарня ветеринарної медицини і організація, в якій він працює, підпорядковується Головному управлінню держпродспоживслужби. Третя особа [PERSON] повідомив про те, що в той рік в селі загинуло 4 коня через хворобу. Якщо б дійсно коня покусали бджоли, як про це стверджує позивач, до вони б не покинули коня, але бджолів не було. Він порадив позивачу дорізати коня і подзвонити до [PERSON] , щоб здати на м"ясокомбінат. На виконання комісії встановив огорожу, фотографії заніс до сільської ради. На даний час огорожі немає через відсутність бджіл. Окрім того, [PERSON] , будучи опитаний під присягою, в якості свідка за його згодою вказав, що документи щодо реєстрації пасіки отримав в той період, як про це зазначено в документах, оскільки на той час держава фінансувала доплату громадянам, які мали пасіку. Особисто їхав у м.Калуш, де йому проставляли печатки у документах щодо пасіки. Суд, заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача, третьої особи пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду справи є бездіяльність відповідача та відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю тварини. На підтвердження позовних вимог позивачем надано докази, з яких встановлено, що він 06 серпня 2024 року звернувся з заявою до голови Міжрічанської сільської ради Л.М.Герило з приводу загибелі коня 28 липня 2024 року. Просив допомогти у виявленні обставин і причин, а також винуватця інциденту для відшкодування ним заподіяної шкоди або укладення мирової угоди (а.с.8), яку 06 серпня 2024 року залишив секретарю Міжрічанської сільської ради без прохання про її реєстрацію у спеціальному журналі, про що зазначив у наступній заяві від 13 серпня 2024 року ( а.с.9). Зокрема, 13 серпня 2024 року позивач звернувся з заявою до голови Міжрічанської сільської ради Л.М.Герило з приводу загибелі коня 28 липня 2024 року, в якій просив допомогти у виявленні винуватців смерті коня для відшкодування шкоди або укладення мирової угоди, оскільки комісія, яку [PERSON] (в телефонному режимі) та секретар сільської ради обіцяли, не прибула (а.с.9). 13 серпня 2024 року комісія Болехівської міської ради, прибувши на місце події, зобов"язала власника бджіл [PERSON] встановити захисну сітку, висотою 2.5 м. для підвищення рівня льоту бджіл, що підтверджується поясненнями свідків, третьої особи, та вказаний факт визнається позивачем. На виконання цього припису, [PERSON] встановив сітку по перименту паркана, як вказала комісія, що підтверджується фотофіксацією та поясненнями свідка [PERSON] (а.с.122-129). 19 серпня 2024 року позивач звернувся з заявою до голови Болехівської міської ради Івано-Франківської області Яцинин І.В., в якій повідомив про крадіжки в с.Міжріччя та про загибель коня від сусідських бджіл. Подякував старості с.Міжріччя за виклик земельної комісії, яка зафіксувала порушення бджолиної пасіки (відсутність навколо пасіки огороджувальної сітки висотою не менше 2.5 м), однак не маючи повноважень по розслідуванню обставин і причин загибелі коня, поїхала назад. Просив створити комісію по розслідуванні обставин і причин загибелі коня, виявлення винуватця пригоди і прийняття рішення про відшкодування ним заподіяної шкоди або укладення мирової угоди. (а.с.10-12). Першим заступником міського голови В.Юрочко 30 серпня 2024 року надано відповідь позивачу, в якій роз`яснено порядок та спосіб звернення до відповідних органів (поліції) у випадку загибелі коня. Окрім того, рекомендовано звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди з кривдника, у випадку невиконання усної домовленості про відшкодування шкоди. (а.с.13). 01 жовтня 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою, в якій просив створити компетентну комісію по розслідуванню обставин і причин загибелі коня та прийняти рішення про відшкодування йому завданої шкоди. (а.с.14-17). У відповідь листом від 10 жовтня 2024 року міський голова повідомив позивача про перенаправлення заяви щодо розслідування причини загибелі коня у ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та роз`яснив умови та підстави звернення до суду з заявою про відшкодування шкоди (а.с.19-20, 51). 02 січня 2025 року позивач звернувся з заявою до Міністра юстиції України з проханням надати юридичне роз`яснення, який державний орган має провести розслідування побутового нещасного випадку (з його конем), скласти відповідний акт розслідування і які мають бути його подальші дії щодо забезпечення відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди (а.с.21-23). Згідно відповіді Міністерства юстиції України від 29 січня 2025 року, позивача проінформовано про право звернення до суду за захистом своїх прав та право на безоплатну правову допомогу (а.с.24-26). Фотофіксацією від 02 серпня 2024 року, 26 жовтня 2024 року, 20 червня 2025 року, 05 липня 2025 року, 18 липня 2025 року зафіксовано поле, розміщення пасіки та місце де лежав кінь (а.с.28-32). Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав, що відповідач Болехівська міська рада, проявила бездіяльність та не вжила заходів щодо реагування на його звернення з приводу небезпеки, спричиненою незаконним утримання бджіл на сусідній земельній ділянці, власником якої є [PERSON] , не провела розслідування з приводу причин його загибелі та не проконтролювала виконання таких вимог поліцією. За загальним правилом, бездіяльність органів міської ради виражається у невиконанні його юридичних обов`язків або бездіяльності у прийнятті рішень, дій чи наданні послуг, які є обов`язковими за законом. Однак, твердження позивача про бездіяльність відповідача не знайшли свого підтвердження в суді з огляду на наявні в матеріалах справи докази, пояснення свідків, які свідчать про своєчасні вжиті заходи в межах компетенції на періодичні звернення позивача щодо спірного питання. Зокрема, з приводу твердження позивача про те, що Болехівська міська рада не відреагувала, не запобігла самовільному встановленню бджолиної пасіки по вул. Польовій, 16 с. Міжріччя ще й при відсутності кругової по периметру пасіки захисної сітки, що стало причиною загибелі двох коней, то слід зазначити, що в судовому засіданні не встановлено факт загибелі двох коней саме від бджолиних укусів, як про це стверджує позивач. Як встановив суд, у позивача у власності дійсно перебував кінь, загибель якого сталася 28 липня 2024 року, але цей факт не був зареєстрований в паспорті. Так, відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку оформлення і видачі паспорта великої рогатої худоби, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 04.12.2017№ 642, у разі забою, загибелі, падежу, утилізації тварин у господарстві власника/утримувача власник/утримувач чи уповноважена ним особа вносить на зворотний бік паспорта дату та причину забою, загибелі, падежу, утилізації. Згідно положень абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин. Причину загибелі тварини може встановити лише лікар ветеринарної медицини, про що складається протокол паталогоанатомічного розтину трупу, який засвідчується державною установою (закладом) ветеринарної медицини про причину смерті (загибелі) тварини. Проте, позивач не надав суду визначені чинним законодавством документи на підтвердження причин загибелі коня, оскільки, як ствердив сам позивач, він не звертався до ветеринарного лікаря щодо встановлення причин смерті та це підтвердив свідок [PERSON] . При чому, позивач зазначив у заяві ( а.с. 11-12) та підтвердив у судовому засіданні про те, що [PERSON] ( власник бджіл) у його відсутності "дорізав коня", відшкодував йому 300грн., пообіцяв добровільно відшкодувати шкоду, а також отримав аванс в розмірі 3000 грн. від [PERSON] , який забрав тіло коня та здав на переробку. Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили про те, що кінь задушився та був забраний заготівельником тварин. Такі ж пояснення надав і власник бджіл [PERSON] . Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що дійсно забрав мертву тушу коня, але через неприємний запах не зміг здати на м"ясокомбінат, а причину смерті коня може встановити тільки експерт. Таким чином, поясненнями свідків, які опитувалися за клопотанням позивача, не підтверджено факт загибелі коня через укуси бджіл. Слід зазначити, що до сільського голови позивач [PERSON] звернувся через певний проміжок часу вже після того, коли туша коня була забрана з місця події та здана на переробку, а власник бджіл відмовився йому компенсувати шкоду через те, що кінь загинув не через укуси бджіл. Отже, твердження позивача про загибель коня від укусу бджіл є припущенням, а, відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини ( ч 2 ст.1166 ЦК України). Саме причина смерті (загибелі) тварини необхідна для визначення наявності вини у бездіяльності відповідача у спричинені шкоди, посадові особи якого на думку позивача, не прийняли міри щодо розслідування причин і обставин смерті коня через укуси бджіл, створення комісії та вжиття заходів щодо власника бджолиної пасіки, який самовільно їх встановив Причинний зв"язок між шкодою (загибелю коня через укуси бджіл) протиправною поведінкою заподіювача позивачем не доведений у зв"язку з відсутністю відомостей про причину смерті (загибелі) тварини. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про бджільництво», фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил. Статтею 13 Закону України «Про бджільництво» передбачено, що з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Розділом 1 «Вимоги щодо розміщення та облаштування пасік» Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30 січня 2001 року № 9, визначено, що територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30 - 35 кв. м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Як встановив суд, третя особа [PERSON] є власником бджолиної пасіки, зареєстрованої у встановленому законом порядку в [ADDRESS] . Так, з відповіді Головного управління держпродспоживслужби в Івано-Франківській області вбачається, що пасіці [PERSON] по [ADDRESS] присвоєно реєстраційний номер г-UA-09-16-221 (а.с.147). Згідно листа виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 25 травня №К-7/329 повідомлено [PERSON] про розгляд його заяви щодо реєстрації пасіки від 21 травня 2021 року та про реєстрацію пасіки по [ADDRESS] (допущено описку) с.Міжріччя Калуського району Івано-Франківської області в журналі обліку пасік 21 травня 2021 року під №11 (а.с.148). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області №915/02.1-29/21 від 25 травня 2021 року, яка є додатком до вищевказаної відповіді, пасіка [PERSON] ( єдиний унікальний номер пасіки UA-26-06-217) по [ADDRESS] кількістю 30 бджолосімей зареєстрована в журналі обліку пасік 21 травня 2021 року під №11 (а.с.149). [PERSON] , як власнику пасіки по [ADDRESS] , кількістю бджолиних сімей 30 порода (популяція) бджіл Карпатська видано ветеринарний паспорт пасіки №UA-26-06-217 дата реєстрації 14 травня 2021 року (а.с.150-151). З ветеринарно-санітарного паспорта пасіки №20 від 07 вересня 2020 року вбачається, що пасіка [PERSON] по [ADDRESS] налічує 25 бджолиних сімей (а.с.152-154). З приводу доводів позивача, заявлених вже під час розгляду справи щодо незаконності видачі власнику бджіл [PERSON] дозвільних документів на встановлення пасіки у період 2020-2021 року, їх підроблення, то слід зазначити, що такі не є предметом розгляду в даному спорі і позивач не позбавлений права оспорення порядку їх видачі, звернувшись з відповідним позом до суду. Разом з тим, будь -яких вимог до власника бджіл [PERSON] з приводу їх незаконного утримання, заподіяння збитків через загибель коня від укусу бджіл, позивач не заявляв. Крім того, правильність оформлення дозвільних документів щодо реєстрації пасіки відповідності до ст. 59 ЦПК України, не може підтверджуватись показами свідків. Згідно до ЗУ «Про бджільництво», саме власник пасіки відповідає за облаштування захисної сітки та безпечні умови утримання, а не орган місцевого самоврядування. Навіть у випадку доведеності загабелі тварин від укусу бджіл, заподіяна шкода має прямий причинний зв`язок з діями/бездіяльністю утримувача пасіки, а не органу місцевого самовряду\-вання. Однак, слід зазначити, що отримавши звернення позивача з приводу загибелі коня, відповідачем комісією зобов"язано власника бджіл [PERSON] встановити огорожу висотою 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл, що й ним було зроблено, про що свідчать фототаблиці та пояснення свідка [PERSON] , старости Міжрічанського старостинського округу. Не грунтується на вимогах закону твердження позивача про неприйняття мір відповідачем щодо проведення розслідування побутового нещасного випадку загибелі коня, оскільки такі заходи не є компетенцією відповідача. Відповідно до ЗУ «Про ветеринарну медицину», у випадку загибелі тварини через укуси бджіл розслідування проводять ветеринарна служба; національна поліція- у випадку наявності в діях заподіювача шкоди ознак адміністративного чи кримінально\-го правопорушення. Таким чином, Болехівська міська рада, як орган місцевого самоврядування може лише сприяти зверненню до компетентних органів, але не має функції проведення розслідування загибелі тварини. Тому за зверненням позивача з приводу загибелі коня відповідачем направлено його заяву для розгляду за належністю у відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та рекомендовано звернутись до суду. Причому, відповідач не наділений повноваженнями контролю за виконанням поліцією вимог заяви позивача, оскільки згідно ЗУ «Про національну поліцію», поліція підзвітна та підконтрольна Міністерству внутрішніх справ. Отже, в судовому засіданні не доведено, що саме з вини відповідача, його бездіяльності порушено права позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги ( визнання бездіяльності відповідача), то, відповідно, відсутні підстави для задоволення похідної вимоги - відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розмір якої позивачем, окрім того, не доведено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed