Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 06.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №06.01.2025-100001980. Відповідно до умов кредитного договору, позивачем надано відповідачу кредит в розмірі 8000,00 грн. строком на 140 днів зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16.07.2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 22120,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентах - в розмірі 8520,00 грн., 1600 грн. комісії та неустойки в розмірі 4000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 06.01.2025-100001980 від 06.01.2025 року в розмірі 22120,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2025 року було відкрито провадження у справі. За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи, згідно розпорядження керівника апарату суду №109/02.10 від 24.10.2025 року (у зв`язку з звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» № 2164/0/15-25 від 21.10.2025 року), проведено автоматизований розподіл вищевказаної справи та головуючим в справі визначено суддю Бойчука П.Ю. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2025 року вищевказану справу цивільну справу головуючим у справі прийнято до свого провадження та вирішено розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У строк, встановлений судом, в тому числі повторно, відповідач відзив на пред`явлений позов не подала. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що, відповідно до укладеного кредитного договору № 06.01.2025-100001980 від 06.01.2025 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000,00 грн., який мав бути повернутий через 140 днів з дня його надання зі сплатою денної процентної ставки 0,5%, що становить 4645,86% річних. Як вбачається з довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 06.01.2025-100001980 від 06.01.2025 року, [PERSON] має перед позивачем заборгованість за вказаним кредитним договором, що становить 22120,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 8520,00 грн. - заборгованість за процентами; 400,00 грн. - заборгованість по комісії; 4000,00 грн. неустойка; 1200,00 грн. заборгованість за додатковою комісією. Судом встановлено, що відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань відповідачем суду не надано, факт отримання кредиту та розмір заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16520,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за відсотками. В той же час, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 4000,00 грн., як суми неустойки, до задоволення не підлягає. Так, згідно розділу 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по даний час. Згідно вимог ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 4000,00 грн. неустойки є безпідставними. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 4000,00 грн. слід відмовити. Крім цього, вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісіями в загальному розмірі 1600,00 грн. до задоволення не підлягають з огляду на наступне. Так, пунктом 8 та 9 Заявки кредитного договору, яка є невід`ємною частиною оферти, встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту, що складає 400,00 грн. з подальшими оплатами комісій. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В пункті 8 та 9 Заявки кредитного договору передбачено плату за надання кредиту. Тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вимоги пункту 8 та 9 Заявки кредитного договору про обов`язок позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають до задоволення на 75%, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1816,80 грн. (2422,40х75:100).

Outcome: partial