Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами: №3987639 від 24.08.2021 року та №100079185 від 26.08.2021 року у загальному розмірі 57470 грн. та судових витрат у справі, а саме: судового збору у розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 16000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3987639, який укладено в електронній формі. Позивач вказав, що відповідно до умов вказаного вище договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4100 грн., проценти за користування кредитом - 1, 25% від фактичного залишку кредиту (1537, 5 грн.); базова процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Також, як вказано позивачем, 26.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100079185, який укладено в електронній формі. За доводами позивача, відповідно до умов вказаного вище договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 3100 грн., проценти за користування кредитом - 1, 25% від фактичного залишку кредиту (1162, 5 грн.); базова процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. В подальшому, як вказано позивачем, ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердікт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, зокрема за договорами №3987639 та №100079185, які, 10.03.2023 року за договором №10-03/2023/01 було відступлено на користь ТОВ «Коллект Центр». Позивач вважає, що оскільки позичальницею власних зобов`язань по поверненню кредитних коштів ані первісному кредитору, ані позивачу у даній справі не виконано, наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами у судовому порядку. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 06.08.2025 року у справі №521/13617/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. 20.10.2025 року через канцелярію до Хаджибейського районного суду міста Одеси від відповідача у даній справі надійшов відзив на позов (вх. №69460), у якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву на позовну заяву відповідач, не заперечуючи факту укладення між нею та позикодавцем кредитних договорів, вказала, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» не потребують задоволення, оскільки останнім належними та допустимими доказами не доведено суду перерахування кредитних коштів позичальнику, на підтвердження чого позивачем мали бути надані первинні бухгалтерські документи. Крім того, за твердженнями відповідача, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитними договорами складений самим кредитором і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Також, на переконання відповідача, доказів пролонгації договору матеріали справи не містять, а тому, у даному разі, нарахування процентів за користування кредитними коштами понад узгоджені між сторонами строки є неправомірним. В цей же день, 20.10.2025 року до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката (вх. №69458), у якому заявник вказала, що сформована позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн. є непропорційною, такою, що потребує зменшення, враховуючи складність справи, фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу. А тому, співмірним розміром такої допомоги адвоката є 3000 грн. Заява судом долучена до матеріалів цивільної справи. 30.10.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №72145), у якому позивач просить суд: поновити строк для подання клопотання про витребування доказів; витребувати у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (код ЄДРПОУ 21133352, адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19): - Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. - докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 3 100,00 грн., які 26.08.2021 року були на неї перераховані та кредитних коштів у сумі 4100,00 грн., які 24.08.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 24.08.2021 по 31.08.2021 р. - інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; - інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону [NUMBER] ) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з24.08.2021 по 31.08.2021 р.; - інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 30.10.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача у даній справі надійшла відповідь на відзив (вх. №72744), у якій позивач просить суд позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] по справі № 521/13617/25 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відповіді на відзив, позивач вказав, що у даному разі факт перерахування коштів підтверджується довідкою від платіжної системи, відповідно до якої 24.08.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 4 100,00 грн на картку № [NUMBER] , призначення: кошти згідно договору № 3987639 та довідкою від платіжної системи, відповідно до якої 26.08.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3 100,00 грн на картку № [NUMBER] . Призначення: кошти згідно договору № 100079185. Як вважає позивач, твердження відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. А тому, як зазначено позивачем, відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. За твердженнями позивача, відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, як вказано позивачем, відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і має безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою вона користується, не надходили. Зокрема, вона мала можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, на переконання позивача, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Окрім того, позивач вказав, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, і таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Тобто, сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін та підписанням спірного договору відповідач погодилася на зазначені умови. Отже, як вказано позивачем, відповідачкою було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач тривалий час продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. Також, позивач вказав, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правничу допомогу адвоката є співмірною зі складністю даної справи, а зворотного відповідачем не доведено. 07.11.2025 року до суду від позивача надійшли письмові заперечення (вх. №74595) у якому відповідачка просить суд клопотання про витребування доказів залишити без розгляду; відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заперечення судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами заперечень, клопотання про витребування доказів позивача подане з порушенням норм ЦПК України та не може бути взяте до уваги судом, оскільки у позивача (який є професійним учасником ринку фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, в тому числі тих, що мають виключне значення для справи протягом всього часу до суду не подав, та доводів, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений строк - суду не заявляв. Щодо стягнення нарахованої позивачем заборгованості за кредитними договорами відповідач підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів видачі кредитних коштів. А також зауважила про несправедливість умов кредитних договорів щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 02.12.2025 року у справі №521/13617/25 клопотання позивача про витребування письмових доказів було задоволено, витребувано з АТ «УніверсалБанк» відповідну інформацію, яка становить банківську таємницю. 22.12.2025 року до суду надійшли витребувані відомості з АТ «Універсал Банк». Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги позову з мотивів, викладених письмово, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Також суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасника справи, який з`явився в судове засідання, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, з відмовою в іншій частині, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.08.2021 року [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит №3987639. 24.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3987639. Вказаний договір укладено в електронній формі. Відповідно до п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1., 1.5.2, 1.6, 1.7 умов договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4100 грн., строк кредиту - 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 23.09.2021 року, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії складають 1947 грн. 50 коп., комісія за надання кредиту - 410 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом - 1537 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1, 25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.2.3. Договору передбачена пролонгація строку кредитування, зокрема, за п. 2.3.1.2. передбачена пролонгація на стандартних (базових умовах). Після настання обставин, визначених у пп. А та Б, згідно п. 1.3 термін повернення кредиту і сплати винагород, визначений п. 1.4., змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятися від додатку №1 і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Згідно із п. 4.2. договору, сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків, що складаються у зв`язку із продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної базової ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. З п. 4.3. договору вбачається, зокрема, що вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів позичальником вважається здійсненою, якщо заборгованість зі сплати процентів відображена в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до додатку №1 до договору про споживчий кредит №3987639 сторони погодили між собою графік погашення кредиту та вартість кредиту. Також, додатком №2 до вказаного вище договору сторони погодили між собою умови кредитування, зафіксовані паспортом споживчого кредиту. Згідно довідки про ідентифікацію, ТОВ «МІЛОАН» 24.08.2021 року направило [PERSON] на її мобільний номер телефону, який нею зазначений у анкеті - заяві на отримання кредиту одноразовий ідентифікатор S79057. 24.08.2021 року на підставі укладеного договору ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу грошові кошти в сумі 4100 грн., перерахунок яких здійснило ТОВ «ФК «Елаєнс», що вбачається із наявної в матеріалах справи довідки від 07.02.2025 року. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, ТОВ «Мілоан», [PERSON] станом на 21.11.2021 року за кредитним договором №3987639 мала заборгованість перед ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 18347 грн. 50 коп., з яких тіло кредиту - 4100 грн., проценти за користування кредитом - 13837 грн. 50 коп., комісія - 410 грн. При цьому, до 23.09.2021 року проценти нараховувалися в порядку п. 1.5.2. договору, з 24.09.2021 року по21.11.2021 року - в порядку п. 1.6, 2.3.1.2. договору. 26.08.2021 року [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит №100079185. 26.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100079185. Вказаний договір укладено в електронній формі. Відповідно до п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1., 1.5.2, 1.6, 1.7 умов договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 3100 грн., строк кредиту - 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 25.09.2021 року, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії складають 1472 грн. 50 коп., комісія за надання кредиту - 310 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом - 1162 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1, 25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.2.3. Договору передбачена пролонгація строку кредитування, зокрема, за п. 2.3.1.2. передбачена пролонгація на стандартних (базових умовах). Після настання обставин, визначених у пп. А та Б, згідно п. 1.3 термін повернення кредиту і сплати винагород, визначений п. 1.4., змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятися від додатку №1 і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. Згідно із п. 4.2. договору, сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків, що складаються у зв`язку із продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної базової ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. З п. 4.3. договору вбачається, зокрема, що вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів позичальником вважається здійсненою, якщо заборгованість зі сплати процентів відображена в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до додатку №1 до договору про споживчий кредит №100079185 сторони погодили між собою графік погашення кредиту та вартість кредиту. Також, додатком №2 до вказаного вище договору сторони погодили між собою умови кредитування, зафіксовані паспортом споживчого кредиту. Згідно довідки про ідентифікацію, ТОВ «МІЛОАН» 26.08.201 року направило [PERSON] на її мобільний номер телефону, який нею зазначений у анкеті - заяві на отримання кредиту одноразовий ідентифікатор V57594. 26.08.2021 року на підставі укладеного договору ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу грошові кошти в сумі 3100 грн., перерахунок яких здійснило ТОВ «ФК «Елаєнс», що вбачається із наявної в матеріалах справи довідки від 11.07.2025 року. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданих ТОВ «Мілоан» [PERSON] станом на 24.11.2021 року за кредитним договором №100079185 мала заборгованість перед ТОВ «МІЛОАН» у розмір10462 грн. 50 коп., комісія 310 грн. При цьому, до 25.09.2021 року проценти нараховувалися в порядку п. 1.5.2. договору, з 26.09.2021 року по 23.11.2021 року - в порядку п. 1.6, 2.3.1.2. договору. З наданої на вимогу суду інформаційної довідки АТ «Універсал Банк» від 19.12.2025 року вбачається, що на ім`я [PERSON] було емітовано банківську картку № [NUMBER] ; фінансовим номером телефону є номер [NUMBER] (з 24.08.2021 року по 31.08.2021 року). Також, відповідно до банківської виписки, наданої АТ «Універсал Банк» по банківському рахунку [PERSON] , остання на банківську картку отримувала кошти: 26.08.2021 року - 3100 грн., 24.08.2021 року - 4100 грн. 15.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про споживчий кредит №3987639 укладеним з відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року відповідач мала заборгованість за договором №3987639 у розмірі 32902 грн. 50 коп., з яких: 4100 - основна сума боргу, 13837 грн. 50 коп. - відсотки за користування кредитом, нараховані на час відступлення права вимоги; 14555 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору (5% річних, за період з 10.01.2023 року по 16.07.2025 року) ; 410 грн. - комісія. 17.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про споживчий кредит №100079185 укладеним з відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 року відповідач мала заборгованість за договором №100079185 у розмірі 24567 грн. 50 коп., з яких: 3100 - основна сума боргу, 10462 грн. 50 коп. - відсотки за користування кредитом, нараховані на час відступлення права вимоги; 10695 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору (5% річних, за період з 10.03.2023 року по 16.07.2025 року); 310 грн. - комісія. 10.01.2023 року та 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договори № 10-01/2023 та 10-03/2023/01 відповідно, згідно із якими ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №3987639 та №1000791, укладеними з відповідачем, що вбачається із наявних у справі Реєстрів боржників до договорів про відступлення права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 10.01.2023 року за договором №3987639 відповідач має заборгованість у розмірі 32902 грн. 50 коп., з яких основний розмір заборгованості становить 4100 грн., проценти за користування кредитом - 28392 грн. 50 коп.; за договором №100079185 - 24567 грн. 50 коп., з яких основна сума заборгованості - 3100 грн., проценти за користування кредитними коштами - 24567 грн. 50 коп. Також у матеріалах справи наявна роздруківка правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», в редакції, станом на 13.07.2021 року. Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, зокрема, доказів погашення кредитної заборгованості відповідача, матеріали справи не містять. Також на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем суду надано договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №121 від 02.06.2025 року, відповідно до якої послуги адвоката щодо надання усної консультації та складення позовної заяви складають 16000 грн., витяг з акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року на суму 16000 грн. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитними договорами. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що між первісним кредитодавцем та позичальником у даній справі фактично виникли кредитні правовідносини, оскільки 24.08.2021 року та 26.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договори про споживчий кредит № 3987639 та №100079185 відповідно. В подальшому, як встановлено судом, право вимоги до позичальниці було відступлено ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал», яке відступило за відповідними договорами факторингу до позивача у даній справі. Так, як встановлено судом, за умовами договору № 3987639 позичальниця отримала від ТОВ «Мілоан» 4100 грн. кредитних коштів, а за умовами договору № 100079185 - 3100 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про ідентифікацію, перерахування коштів, банківською випискою, наданою АТ «Універсал Банк» на запит суду. Таким чином, судом встановлено, що Фінансовою установою належним чином виконано свої зобов`язання перед позичальником, надано кредитні кошти у користування, водночас, відповідачка не виконала свої зобов`язання, грошові кошти отримані у кредит не повернула, проценти та комісію за користування кредитом не сплатила, з огляду на що, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №3987639 у розмірі 4100 грн., за кредитним договором №100079185 у розмірі 3100 грн., комісії за кредитним договором №3987639 у розмірі 410 грн., комісії за кредитним договором №100079185 у розмірі 310 грн. - є обґрунтованими та потребують задоволення, оскільки наявними у матеріалах справи письмовими доказами факт заборгованості відповідачки за основним тілом кредиту підтверджено належними та допустимими доказами, які останньою в ході судового розгляду не спростовано. Щодо нарахованих позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами за кредитними договорами, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 цього Кодексу первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У даній справі судом встановлено, що первісний кредитор та позичальниця, укладаючи кредитні договори узгодили між собою розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких правочинів, на відповідних умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом у даній справі, відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала у повному обсязі, будь-яких платежів не вносила, внаслідок чого у неї утворилася кредитна заборгованість, як за договором №3987639 так і за договором №100079185. Так, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. У даній справі, судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. При цьому, нараховуючи відсотки після передачі права вимоги за кредитними договорами від ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал», і позивач розрахували за кредитним договором №3987639 - 14555 грн. - відсотки згідно кредитного договору (5% річних, за період з 10.01.2023 року по 16.07.2025 року), за договором №100079185 - 10695 грн. - відсотки згідно кредитного договору (5% річних, за період з 10.03.2023 року по 16.07.2025 року). При цьому, будь-яких посилань, що зазначені вище відсотки розраховані в порядку ст. 625 ЦК України, матеріали справи, зокрема розрахунки факторів, не містять. Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. У даному разі судом встановлено, що первісним кредитором відповідачці було нараховано проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування в порядку вимог п. 1.6, 2.3.1.2. кредитних договорів. При цьому, як встановлено судом згідно із п. 4.2. договору, сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків, що складаються у зв`язку із продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної базової ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. З п. 4.3. договору вбачається, зокрема, що вимога кредитодавця про сплату вказаних процентів позичальником вважається здійсненою, якщо заборгованість зі сплати процентів відображена в особистому кабінеті позичальника. Водночас, судом також встановлено, що жодних вимог щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в порядку вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України матеріали цивільної справи не містять. Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. У даній справі судом встановлено, що п. 1.4. кредитного договору №3987639 встановлено термін повернення кредиту - 23.09.2021 року, кредитного договору №100079185 - 25.09.2021 року. Договорами передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Пунктами 2.3.1.1. договорів сторони погодили пролонгацію договорів на пільгових умовах. Судом встановлено, що доказів того, що відповідачем було пролонговано договір у відповідності до п. 2.3.1.1 договорів, матеріали справи не містять. Також, дослідженими судом кредитними договорами передбачено пролонгацію на стандартних умовах, яка згідно п. 2.3.1.2. договорів полягає у збільшенні строку кредиту на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій, загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. При пролонгації на стандартних умовах проценти нараховуються вже за ставкою у 5 %/день від суми боргу (п. 1.6 кредитних договорів). Відтак, у даному разі, оскільки станом на 23.09.2021 року за договором №3987639 відповідачем не було повернуто кредитні кошти, укладений між сторонами договір автоматично пролонгувався на 1 день щодня, протягом 60 днів з 24.09.2021 року, тобто до 22.11.2021 року включно. Відтак, строк кредитного договору №3987639 закінчився 22.11.2021 року, а тому право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом, які передбачені умовами договору, сплинуло 22.11.2021 року. Тобто, у даному разі, до стягнення за кредитним договором №3987639 потребують відсотки за користування кредитними коштами відповідачем у розмірі 13837 грн. 50 коп. В той же час, оскільки станом на 25.09.2021 року за договором № 100079185 відповідачем не було повернуто кредитні кошти, укладений між сторонами договір автоматично пролонгувався на 1 день щодня, протягом 60 днів з 26.09.2021 року, тобто до 23.11.2021 року включно. Відтак, строк кредитного договору №100079185 закінчився 23.11.2021 року, а тому право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом, які передбачені умовами договору, сплинуло 23.11.2021 року. Тобто, у даному разі, до стягнення за кредитним договором №100079185 потребують відсотки за користування кредитними коштами відповідачем у розмірі 10462 грн. 50 коп. Як було зазначено судом раніше за текстом відповідного рішення, вимог до відповідача про стягнення відсотків в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач, в силу умов п. 4.2. кредитних договорів не надсилав, а тому, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14555 грн. за договором №3987639 та у розмірі 10 695 грн. 50 коп. за договором №100079185 відповідно - задоволення не потребують, оскільки такі вимоги жодними належними та допустимими доказами позивачем суду не підтверджено, та, відповідно, позивачем такі відсотки нараховані поза строком кредитних зобов`язань позичальниці. Враховуючи встановлені судом у даній обставини, суд виснує про часткову обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №3987639 заборгованості у загальному розмірі 18347 грн. 50 коп., з яких: 4100 грн. - тіло кредиту, 410 грн. - одноразова комісія, 13837 грн. 50 коп. - відсотки за користування кредитними коштами; за кредитним договором №100079185 заборгованості у загальному розмірі 13872 грн. 50 коп., з яких: 3100 грн. - тіло кредиту, 310 грн. - одноразова комісія, 10462 грн. 50 коп. - відсотки за користування кредитними коштами. В іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити за недоведеністю таких вимог. Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» надавало правничу допомогу АО «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс». Так, відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №121 від 02.06.2025 року послуги адвоката щодо надання усної консультації та складення позовної заяви складають 16000 грн. З витягу з акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року вбачається, що Адвокатським об`єднанням позивачу було надано правничої допомоги на суму 16000 грн. Разом з тим, як встановлено судом, 20.10.2025 року до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката (вх. №69458), у якому заявник вказала, що сформована позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн. є непропорційною, такою, що потребує зменшення, враховуючи складність справи, фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу. А тому, співмірним розміром такої допомоги адвоката є 3000 грн. Заява судом долучена до матеріалів цивільної справи. Розглянувши клопотання представника позивача щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правничу допомогу, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у даному разі, зважаючи на те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» судом задоволено частково, витрати на правничу допомогу, заявлені позивачем у розмірі 16000 грн. також мають бути розраховані пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тобто, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено на суму 32220 грн., ціною позову є сума у розмірі 57470 грн., витрати на правничу допомогу складають 8976 грн., судовий збір - 1698 грн. 71 коп. Водночас, суд зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Відтак, враховуючи вищенаведені правові позиції Європейського Суду, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, приймаючи до уваги те, що представник позивача особистої участі у судовому засіданні не приймав, а ціна позову складає 57470 грн., беручи до уваги принцип пропорційності та співмірності витрат на правничу допомогу до розміру задоволених позовних вимог, ураховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд виснує, що витрати на правничу допомогу у даному разі у розмірі 8976 грн. є також надмірними, з огляду на що, наявні підстави для їх зменшення до 7000 грн. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу адвоката потребують часткового задоволення, до стягнення з відповідача належить 7 000 грн. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial