Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

09.12.2025 представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Сімутіна Альона Андріївна, яка діє на підставі довіреності від 28.07.2025, надіслала поштою до суду позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/5334709-СК від 02.10.2018, у розмірі 13395,37 грн, з яких: 5464,69 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 7930,68 грн - сума заборгованості за відсотками, мотивуючи тим, відповідач порушила договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, відсотків у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 12.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.35). Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подавав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.40-41), у позові просить розгляд справи провести без участі представника позивача (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 36, 42), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 02.10.2018 [PERSON] звернулась до АТ «Таскомбанк» та підписала Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору по комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/5334709-СК. У вказаній заяві відповідач просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на її ім`я, та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку: Кредитна картка - Велика п`ятірка, сума бажаного кредитного ліміту - 1000,00 грн (а.с.4). Також, 02.10.2018 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка», відповідно до якого базова процентна ставка - 39,6% річних, тип процентної ставки -фіксована, реальна річна процентна ставка - 40,43% (а.с.5). 26.05.2025 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № НІ/11/30-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №002/5334709-СК (а.с.9-11). Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником у зобов`язанні, що виникло за кредитним договором №002/5334709-СК від 02.10.2018, укладеним між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] , в обсязі набутих прав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У даній справі предметом спору є стягнення простроченої заборгованості з Відповідача за кредитним договорам на користь нового кредитора. Договори усправах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, від 21.02.2024 у справі № 415/160/17, від 20.11.2024 у справі № 243/7840/15). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №002/5334709-СК від 02.10.2018 за період з 26.05.2025 по 31.10.2025, у відповідачки [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 13395,37 грн, яка складається із загальної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5449,69 грн та 7930,68 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.8). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору (пункти 67, 69 постанови Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 755/4205/14-ц, провадження № 61-8753св24). Банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів (висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 в справі № 755/2284/16-ц (провадження № 61-33138св18)). Отже, на позивача покладається обов`язок підтвердити (довести), що позичальник реально отримав грошові кошти в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором. Для доведення вищезазначених обставин новий кредитор має надати суду первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Сам по собі розрахунок заборгованості, складений кредитором, не є доказом ані отримання позичальником коштів, ані наявності боргу. Розрахунок - це лише позиція кредитора щодо суми боргу. Він має бути підтверджений первинними документами (насамперед, банківськими виписками), які підтверджують кожну операцію (видачу коштів, нарахування відсотків, здійснення платежів). Позивач не надав докази на підтвердження виконання первісними кредиторами умов кредитного договору щодо видачі кредитних коштів відповідачеві. Позивач не довів отримання відповідачем грошових коштів. До позовної заяви не додані докази, які є належними, допустимими та достатніми, виходячи з предмету доказування. Зокрема, такими доказами є виписка з банківського рахунку, платіжні інструкції, квитанцію або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. До позовної заяви позивач на підтвердження наявності заборгованості за вказаним вище кредитним договором надав до суду копію заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору по комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, договір факторингу, витяг з реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором. Водночас ці докази не є достатніми для встановлення факту перерахування на рахунок відповідача коштів. Ці докази підтверджують лише умови кредитування та обставини відступлення права вимоги первісними кредиторами на користь позивача. Розрахунок заборгованості за договором заборгованості за кредитним договором №002/5334709-СК від 02.10.2018 за період з 26.05.2025 по 31.10.2025 не може свідчити про отримання останньою грошових коштів, користування ними, виникнення заборгованості по кредиту та її розміру. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 761/15902/14-ц, провадження № 61-4128св23). Отже, розрахунок заборгованості за кредитним договором №002/5334709-СК від 02.10.2018 за період з 26.05.2025 по 31.10.2025 у розмірі 13395,37 грн, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості за період з 26.05.2025 (день набуття права вимоги за Договором факторингу № НІ/11/30-Ф) по 31.10.2025, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина перша статті 84 ЦПК України). Позивач є новим кредитором. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України). Позивач разом з поданням позовної заяви не подав докази видачі відповідачу кредиту та не заявив відповідне клопотання про витребування доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Водночас доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина друга статті 12 ЦПК України). Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, не подав до позовної заяви достатні докази, які підтверджували факт перерахування відповідачеві коштів, клопотання про їх витребування (в тому числі у банка - емітента) не заявив, тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій. Отже, матеріали справи не містять банківських документів, на підтвердження обставин видачі кредитних коштів відповідачу, а надані позивачем розрахунки не є первинними банківськими документами. Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази на підтвердження обставин, якими він обгрунтував заявлені позовні вимоги, а саме обставин укладання договору банківського обслуговування, надання кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, проте цей процесуальний обов`язок позивачем не виконаний, що є підставою для відмову в позові (аналогічні висновки викладені у постановах Київського апеляційного суду від 03.10.2025 у справі № 759/19256/24, від 11.09.2025 у справі № 753/17529/24, від 09.09.2025 у справі № 752/6519/24, від 08.09.2025 у справі № 755/13577/23, від 06.08.2025 у справі № 357/13419/24). Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed