Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю в від 04.12.2024 року, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») заборгованість за кредитним договором від 14.06.2024 року № 143567 в сумі 14 522,45 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.06.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі ТОВ «ФК «Кредіплюс») та [PERSON] в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 143567 (далі Договір № 143567), який відповідачем підписано з використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» на умовах строковості, поворотності та платності надано відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 14 118 грн., з яких: 11 985,33 грн. для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит від 15.03.2024 року № 134361; 14,97 грн. безготівковим шляхом на вказану позичальником картку № [NUMBER] ; 2 117,70 грн. для погашення заборгованості за комісією. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом, але свої зобов`язання за Договором № 143567 належним чином та в повному обсязі не виконав, як наслідок, виникла заборгованість в сумі 14 522,45 грн., з яких: 14 118 грн. за тілом кредиту, 3,45 грн. за відсотками за користування кредитом, 401 грн. за комісією, право вимоги на підставі договору факторингу від 10.10.2024 року № 10102024 (далі Договір № 10102024) набуло ТОВ «ФК «ЕЙС». Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзиву на позовну заяву не надала, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв та клопотань від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 29.12.2025 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.06.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] дистанційно в електронній формі укладено Договір № 143567, який останньою підписано з використання одноразового ідентифікатора, невід`ємними частинами якого є Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (далі Правила), Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів, відповідно до умов якого відповідач строком на 183 дні отримав кредит грошові кошти в сумі 14 118 грн., з яких: 11 985,33 грн. на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит від 15.03.2024 року № 134361, укладений між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] ; 14,97 грн. безготівковим шляхом на картку № [NUMBER] ; 2 117,70 грн. на погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 цього договору, та зобов`язався до 14.12.2024 року повернути кредит та сплати проценти за користування ним у розмірі 0,10% річних шляхом щомісячної сплати платежів згідно графіку (6 платежів по 2 354,49 грн.) Відповідно до змісту п. 2.5 Договору № 143567 комісія за надання кредиту становить 2 117,70 грн. (15% від суми кредиту). Умовами п. 2.4. Договору № 143567 та Паспорту споживчого кредиту передбачено, що під час сплати позичальником чергового платежу згідно графіку платежів також підлягає сплаті комісія за управління та обслуговування кредиту нарахована за зниженим тарифом за кожний період між датами здійснення чергового платежу в розмірі 1 грн. Також вказано, що витрати позичальника з оплати послуг кредитодавця за управління та обслуговування кредитом можуть змінюватися протягом строку дії договору та сплачуватись за стандартним (базовим) тарифом 200 грн. За змістом п. 4.1 Договору № 143567 кредитодавець, крім іншого, має право без згоди позичальника відступати, передавати свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб. Факт виконання ТОВ «ФК «Кредіплюс» своїх зобов`язань за Договором № 143567 та зокрема надання відповідачу 14.06.2024 року частини кредиту в розмірі 14,97 грн. шляхом його безготівкового зарахування на картку № [NUMBER] підтверджується довідкою від 26.12.2024 № 1605/26-12 та випискою АТ «Універсал Банк» по картковому рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] за період часу з 14.06.2024 року по 19.06.2024 року. Відповідно до картки обліку виконання Договору № 143567 в період часу з 15.06.2024 року по 10.10.2024 року нараховано проценти за користування кредитом у сумі 3,45 грн., а також 401 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту (14.07.2024 року 1 грн., 14.08.2024 року та 14.09.2024 року по 200 грн.), а [PERSON] жодних коштів на виконання своїх зобов`язань за вказаний період часу не сплачено, як наслідок, станом на 10.10.2024 року утворилась заборгованість в сумі 14 522,45 грн., з яких: 14 118 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3,45 грн. заборгованість за процентами, 401 грн. заборгованість за комісіями. ТОВ «ФК «Кредіплюс» на підставі Договору № 10102024 відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до змісту п. 4.1 Договору № 10102024 право вимоги заборгованості до боржників переходить від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги та акту прийому-передачі реєстру. Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 10.10.2024 року № 1, що є додатком № 1 до Договору № 10102024 ТОВ «ФК «Кредіплюс», крім іншого, відступлено ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до [PERSON] (№ 4) за Договором № 143567 на загальну суму заборгованості 14 522,45 грн., з яких: 14 118 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3,45 грн. заборгованість за процентами, 401 грн. заборгованість за комісіями. З виписки з особового рахунку [PERSON] за Договором № 143567, складеного директором ТОВ «ФК «ЕЙС», вбачається, що в період часу з 10.10.2024 року по 05.03.2025 року сума заборгованості залишилась незмінною. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 14.06.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 143567, в зв`язку з чим останньою отримано в кредит грошові кошти в сумі 14 118 грн. строком на 183 дні зі сплатою процентів у розмірі 0,10% річних від суми кредиту, однак відповідач свої зобов`язання за Договором № 143567 належним чином не виконала, та ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до [PERSON] за цим договором. Перевіркою розрахунку заборгованості за Договором № 143567 встановлено відповідність розміру застосованої процентної ставки та строку нарахування відсотків договірним умовам, які узгоджені сторонами. Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи повністю чи частково виконав свої зобов`язання за Договором № 143567 перед ТОВ «ФК «Кредіплюс» чи ТОВ «ФК «ЕЙС», в частині сплати заборгованості за тілом кредиту чи відсотками за користування ним, в суду відсутні, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 14 121 (чотирнадцять тисяч сто двадцять одна) грн. 45 коп. (14 118 + 3,45). Водночас суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями в сумі 401 грн., що зумовлено нікчемністю умов Договору № 143567 в частині необхідності їх сплати. Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19 про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі № 204/224/21 зробив висновок про в разі не зазначення в кредитному договорі та не надання доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до умов Договору № 143567 та його складових частин, зокрема Правил та Паспорту споживчого кредиту, передбачено необхідність сплати комісії за управління та обслуговування кредиту як за зниженим тарифом 1 грн., так і за стандартним (базовим) тарифом 200 грн., при цьому не лише не вказано обставини від яких залежить вид тарифу за яким нараховується така комісія, а й не зазначено переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які встановлена така комісія. З урахуванням вказаного, суд вважає, що положення Договору № 143567 щодо обов`язку [PERSON] сплачувати комісію за управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні висновки сформульовано в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року в справі № 582/202/22. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 54 коп., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (97,24%), оскільки підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору судом не встановлено. Відповідно до змісту ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, як сплачені, так і ті, що підлягають сплаті, що підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом позовної заяви та додатків до неї ТОВ «ФК «ЕЙС» в зв`язку з необхідністю стягнення з [PERSON] у судовому порядку заборгованості за Договором № 143567 понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі представником позивача долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року № 04/02/25-01 (далі Договір № 04/02/25-01), укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», та додаткової угоди № 14 до нього; акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року на суму 7 000 грн. За вказаних обставин, з урахуванням відсутності клопотання [PERSON] із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 806 (шість тисяч вісімсот шість) грн. 80 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (97,24%). На підставі викладеного,

Outcome: partial