Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» адвокат Тараненко Артем Ігорович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 279687296 від 20 квітня 2021 року у розмірі 20 452,75 грн. Одночасно просить стягнути з відповідачки судові витрати з оплати судового збору та на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] (далі відповідачка) було укладено кредитний договір № 279687296, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 5 750,00 грн. та зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання у строки та на умовах, визначених зазначеним договором. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідачки до умов публічної оферти первісного кредитора та підписано нею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Перед укладенням договору відповідачка самостійно заповнила заявку на отримання грошових коштів у кредит, у якій зазначила свої персональні дані, реквізити банківської картки та підтвердила ознайомлення і згоду з істотними умовами кредитування. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується фактом перерахування відповідачці кредитних коштів у передбаченому договором розмірі шляхом безготівкового перерахування на банківську картку, зазначену відповідачкою у заявці на отримання грошових коштів у кредит. У подальшому, на підставі договорів факторингу, право грошової вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося, а саме: від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до ТОВ «Юніт Капітал», яке набуло статусу нового кредитора та, відповідно, права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним зобов`язанням у повному обсязі. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, що виразилося у порушенні обов`язку щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 452,75 грн., яка складається з: 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 702,75 грн. заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом. З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 20 452,75 грн, а також судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом даної справи. У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.118, 121) у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 20 квітня 2021 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 279687296 (далі кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, первісний кредитор зобов`язався надати відповідачці грошові кошти (кредит) у сумі 5 750,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідачка зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених кредитним договором, його додатками та Правилами надання грошових коштів у позику. Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 30 календарних днів з дати отримання кредиту відповідачкою. Відповідно до пункту 1.4.1 кредитного договору, користування кредитними коштами є платним, а у межах встановленого строку проценти за користування кредитом нараховуються щоденно за дисконтною процентною ставкою 3,65 % річних, що становить 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування. Згідно з пунктами 1.5, 1.6 кредитного договору, відповідачка зобов`язана сплатити нараховані проценти та повернути основну суму кредиту не пізніше дати закінчення строку кредитування, а також має право на дострокове повернення кредиту з оплатою процентів за фактичний період користування коштами. Відповідно до пунктів 1.7, 1.8 кредитного договору, у разі користування кредитом після закінчення встановленого строку проценти нараховуються за підвищеною процентною ставкою, визначеною договором, за кожен день фактичного користування кредитними коштами до моменту їх повного повернення. Згідно з пунктом 2.1.1.5 кредитного договору, первісний кредитор має право відступати право грошової вимоги за кредитним договором третім особам, у тому числі шляхом укладення договору факторингу, без отримання додаткової згоди позичальника. Відповідно до пунктів 4.4, 4.15 кредитного договору, кредитний договір укладено у формі електронного документа та підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Таким чином, умови кредитного договору № 279687296 від 20 квітня 2021 року містять усі істотні умови кредитного зобов`язання, зокрема щодо предмета договору, суми кредиту, платності користування кредитними коштами, порядку та строків виконання зобов`язань, відповідальності сторін, електронної форми договору та права відступлення права грошової вимоги, що свідчить про належне укладення договору та його обов`язковість для сторін. Як вбачається із дослідженої судом заявки на отримання грошових коштів у кредит, відповідачка [PERSON] особисто звернулася до первісного кредитора з метою отримання кредитних коштів, надала свої персональні дані, у тому числі прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону, адресу електронної пошти, а також реквізити банківської картки для зарахування коштів, та підтвердила своє волевиявлення на укладення кредитного договору і згоду з умовами кредитування. Крім того, у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який відповідно до вимог чинного законодавства містить інформацію про загальну вартість кредиту для споживача, розмір та тип процентної ставки, порядок її нарахування, строк користування кредитом, а також інші істотні умови кредитування, що свідчить про доведення відповідачці до моменту укладення договору повної та вичерпної інформації щодо фінансових умов кредиту. Також судом встановлено, що умови кредитування визначалися Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які є публічною офертою первісного кредитора, розміщені у вільному доступі та є невід`ємною частиною кредитного договору, з якими відповідачка була ознайомлена та які прийняла шляхом подання заявки і підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджує її обізнаність та усвідомлену згоду з умовами кредитування. Подані у справі докази у їх сукупності, відповідно до статей 76, 81 ЦПК України, підтверджують усвідомлене та добровільне волевиявлення відповідачки, її належне інформування про умови кредитування та досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, у зв`язку з чим судом установлено виникнення між сторонами кредитних правовідносин та укладення договору про надання споживчого кредиту № 279687296 від 20 квітня 2021 року у належній формі з дотриманням вимог чинного законодавства України. Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору № 279687296 від 20 квітня 2021 року первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 20 квітня 2021 року було здійснено переказ кредитних коштів відповідачці [PERSON] у сумі 5 750,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20 квітня 2021 року, відповідно до якого кошти перераховано шляхом безготівкового зарахування на платіжну картку відповідачки № 5168-75XX-XXXX-0346. Крім того, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки та виписки по рахунку вбачається, що 20 квітня 2021 року на зазначену платіжну картку відповідачки було зараховано грошові кошти у сумі 5 750,00 грн. з призначенням платежу «Зарахування переказу». Зазначені документи містять відомості про дату здійснення фінансової операції, суму перерахованих коштів та реквізити сторін, що у своїй сукупності підтверджує факт фактичного надання відповідачці кредитних коштів та належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором. Суд звертає увагу, що наведені документи є первинними документами фінансового обліку та відповідно до вимог законодавства підтверджують реальність здійснення відповідної фінансової операції. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів або підтверджували виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Оцінюючи зазначені докази у їх сукупності та взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а факт отримання відповідачкою кредитних коштів є доведеним та документально підтвердженим. Таким чином, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних у матеріалах справи письмових доказів у їх сукупності судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачкою виникли кредитні правовідносини, за якими відповідачка підтвердила отримання інформації про умови кредитування, загальну вартість кредиту, розмір процентної ставки, строки та порядок виконання грошових зобов`язань, а також погодилася на укладення кредитного договору саме такого змісту. Разом із тим матеріалами справи встановлено, що відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку з чим допустила порушення строків виконання грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату звернення до суду за відповідачкою обліковується заборгованість у загальному розмірі 20 452,75 грн., яка складається з 5 750,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 14 702,75 грн. заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом. Зазначений борг відповідачкою не спростований, доказів його повного або часткового погашення суду не надано, а доказів, які б свідчили про неправильність здійсненого розрахунку або інший розмір заборгованості, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав сумніватися у достовірності та обґрунтованості заявленої до стягнення суми. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений договором строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість. За наведених обставин між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і майбутня грошова вимога, що виникне в подальшому. Судом встановлено, що право грошової вимоги за кредитним договором № 279687296 від 20 квітня 2021 року було послідовно відступлено за договорами факторингу від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до ТОВ «Юніт Капітал», яке відповідно до реєстрів боржників та актів приймання-передачі набуло право вимоги до відповідачки у сумі 20 452,75 грн. Оцінивши договори факторингу та інші письмові докази у їх сукупності й з урахуванням положень статей 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, суд дійшов висновку, що відступлення права грошової вимоги здійснено належним чином, у зв`язку з чим ТОВ «Юніт Капітал» є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. 81, ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 76, ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи у їх сукупності. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також іншими нормативно-правовими актами у сфері фінансових правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у документах, у тому числі електронних, та підписаний сторонами у спосіб, визначений законом. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а його зміст становлять погоджені сторонами умови та обов`язкові умови, визначені законом. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору та інші умови, щодо яких має бути досягнуто згоди сторін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. Відповідно до ст. 526, ст. 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій (електронній) формі. Презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, відповідачкою не спростована, кредитний договір є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. З урахуванням установлених у справі обставин та відсутності належних і допустимих доказів виконання відповідачкою умов кредитного договору, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила взяті на себе договірні зобов`язання та строки і порядок погашення заборгованості, у зв`язку з чим за нею обліковується прострочена заборгованість, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати на залучення експертів, спеціалістів, перекладачів, а також інші витрати, прямо передбачені процесуальним законом. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані належні та допустимі докази, зокрема договір про надання правничої допомоги, додаткові угоди до нього, акти прийому-передачі наданих послуг, а також документи, що підтверджують оплату гонорару або обов`язок його сплати. Зазначені витрати мають бути реальними, фактично понесеними або такими, що підлягають сплаті, та підтвердженими належними доказами. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява № 19336/04, пункт 269), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, характеру спірних правовідносин та фінансового стану сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено додаткову постанову у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у якій зазначено, що розмір гонорару адвоката визначається виключно за домовленістю між адвокатом та клієнтом, і суд не має повноважень втручатися у відповідні договірні правовідносини. Водночас суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, зобов`язаний перевірити співмірність заявлених витрат із критеріями, визначеними цивільним процесуальним законодавством. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку сторін під час судового розгляду, у тому числі подання необґрунтованих заяв чи клопотань, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору. Як вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2025 року між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01, відповідно до якого клієнт доручив, а адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, у тому числі шляхом підготовки процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах. Надалі між сторонами укладено додаткову угоду, якою конкретизовано надання правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 279687296 від 20 квітня 2021 року. Факт та обсяг наданих правничих послуг підтверджується Актом прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, відповідно до якого адвокатським бюро надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовки адвокатського запиту, підготовки та подання процесуальних клопотань. Загальна вартість наданих послуг згідно з актом становить 7 000,00 грн. В матеріалах справи також наявні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4956, видане на ім`я адвоката Тараненка Артема Ігоровича, а також довіреність, якою підтверджуються повноваження вказаного адвоката на представництво інтересів позивача у даній справі. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відсутність складних фактичних та правових питань, а також наявність усталеної судової практики у спорах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. З урахуванням принципів реальності, необхідності та розумності судових витрат, а також принципу співмірності, суд доходить висновку, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 000,00 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial