Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10037736 на суму 13307 грн. 42 коп. та судові витрати. Відповідачка приєдналася до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 28338. На виконання умов кредитного договору 27.10.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № [NUMBER] . 16.04.2025 між первісним кредитором та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 15907,42 грн, з яких: 5700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7607,42 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Після відступлення прав вимоги позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Тому просять стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-10037736 в розмірі 15907,42 грн, а також судові витрати, понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію. 02 грудня 2025 року на виконання вимог ухвали від 10.11.2025 до суду з АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію щодо [PERSON] . В судове засідання 06.01.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у позовній заяві просив розгляд справи провести без участі представника позивача, не заперечують з приводу ухвалення заочного рішення. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 06.01.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 27.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-10037736, згідно з яким кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також інші обов`язки, передбачені договором; сума ліміту кредитної лінії - 6500,00 грн; строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів, позичальник зобов`язаній повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту 22.10.2025; стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору; кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1300,00 грн; денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії складає 1%, що підтверджується копією такого договору (а.с. 24-28). На підтвердження факту укладення кредитного договору до позову також долучено копію графіку платежів (а.с. 29), копію правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (а.с. 21-23) та копію паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором (а.с. 19-20). Згідно з копією довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №00-10037736 від 27.10.2024, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ»; одноразовий ідентифікатор - 32292 (а.с. 18). Відповідно до копії листа ТОВ «Профітгід», 27.10.2024 здійснено переказ коштів у сумі 6 500,00 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 14-16). З копії розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-10037736 від 27.10.2024 та виписки з особового рахунку [PERSON] убачається, що заборгованість [PERSON] за договором №00-10037736 від 27.10.2024 становить 15907,42 грн, з яких: 5700,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7607,42 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 28). 16.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з реєстром, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, що підтверджується копією такого договору (а.с. 45-47). Згідно з копією реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ», до договору факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15907,42 грн, з яких: 5700,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7607,42 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 43-44). Відповідно до копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 02.12.2025, наданого на виконання вимог ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.11.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ; по рахунку № ) [NUMBER] 27.10.2024 було зарахування коштів на суму 6 500,00 грн (а.с. 77-78). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії договору №00-10037736 від 27.10.2024 він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 (справа № 910/12525/20) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 16.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал. Згідно з копією реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ», до договору факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15907,42 грн, з яких: 5700,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7607,42 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 2600,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні за договором №00-10037736 від 27.10.2024, укладеним між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що нарахування процентів та комісії кредитором здійснювалося за умовами договору №00-10037736 від 27.10.2024, з якими відповідач [PERSON] ознайомилася та погодилася. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останньою, нарахування відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ні Товариству з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ», ні його правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, процентів та комісії обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Водночас позивач при розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №00-10037736 від 27.10.2024 вказує про наявність у [PERSON] заборгованості за штрафами у розмірі 2600,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє і до даного часу. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки договір №00-10037736 укладений 27.10.2024, тобто після 24.02.2022, а тому нараховані штрафи у розмірі 2600,00 грн не можуть бути стягнені з відповідача [PERSON] за прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором №00-10037736 від 27.10.2024. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути заборгованість за договором №00-10037736 від 27.10.2024 у загальному розмірі 13307,42 грн, з яких: 5700,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7607,42 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Водночас у прохальній частині позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №00-10037736 від 27.10.2024 у загальному розмірі 13307,42 грн, що свідчить про те, що позивач не просить стягувати з [PERSON] нараховані первісним кредитором штрафи у розмірі 2600,00 грн. За таких обставин позовну заяву ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доказів на спростування встановлених судом обставин не надала. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 422,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що 10.09.2025 між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02. Крім того, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до позову долучено копію додаткової угоди №25770872352 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, а також копію акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025, з якого убачається, що Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» правничу допомогу щодо боржника [PERSON] на суму 7 000,00 грн. Отже, стороною позивача подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» указано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на умови договору про надання правничої допомоги, виконані адвокатом роботи та надані послуги, беручи до уваги ціну даного позову, а також те, що позовні вимоги задоволено судом у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, в сумі 7 000,00.

Outcome: approved