Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зазначає, що з 16.07.1988 р перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем в них спільні діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 24 квітня 2023 року, Острозьким районним судом Рівненської області шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу з відповідачем спільно набули рухоме та нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема наступне нерухоме майно: 1)Житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок було придбано за наші з чоловіком спільні кошти житловий будинок, був придбаним одночасно зземельною ділянкою, на якій він розташований, за адресою [ADDRESS] 2). Житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] з земельною ділянкою. Даний будинок разом з земельною ділянкою, вважає набули під час шлюбу як члени колгоспного двору. Крім того ними було набуто рухоме майно: 1). Автомобіль марки BMW 530, 2000 року, об`єм двигуна 2926 см. куб за грошові кошти в сумі 13000 доларів США, половина від якої складає грошову суму 6500 доларів США, що в перерахунку на гривню, по курсу долара на теперішній час, складає грошову суму - 266500 грн. (двісті шістдесят шість тисяч п`ятсот гривень. 2). SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см. куб. Даний автомобіль був придбаним за кошти з сімейного бюджету, зокрема за грошові кошти в сумі 31000 доларів США, половина від якої складає грошову суму 15500 доларів США, яка в перерахунку на гривню, по курсу національного банку, складає грошову гривневу суму - 635 500 грн. (шістсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот гривень).Не дивлячись на те, що даний автомобіль було придбано на час перебування цивільної справи про розірвання шлюбу у Острозькому районному суді Рівненської області, претендує на компенсацію половини вартості даного автомобіля, так як відповідач залучив, в процесі придбання авто, грошові кошти з спільних заощаджень подружжя, які фактично залишились на момент процесу розірвання шлюбу у розпорядженні відповідача. 3. Причіп до автомобіля марки АМС 650 СТАРКОНЬ, 2011 рік випуску, вартістю 3000 США, половина його вартості складає 1500 США, що в перерахунку на гривню, по курсу національного банку складає грошову суму - 61500 грн 4. Сільськогосподарська техніка для обробки земельної ділянки -трактор, (МТЗ-80 Л, орієнтовно 1985 року випуску), вартість 7000 доларів США, що в перерахунку на гривню складає грошову суму - 143500 грн. Стверджує, що автомобіль SKODA KODIAQ, дійсно придбавався за кошти з спільного сімейного бюджету, що доводиться тим, що річна сума доходу відповідача, виходячи з даних наведених у електронній декларації відповідача за 2023 рік, становить 530949 гривень, від якої слід відняти 19,5% податків - 103535 грн. Отже, реальна сума доходів відповідача складає грошову суму 427414 грн. Вважає, що таке рухоме майно купувалось за кошти з спільного сімейного бюджету, тобто за заощадження, які були набуті спільно. В розпорядженні відповідача, на момент розірвання шлюбу, залишились спільні грошові кошти, які були спільно заощадженні в період шлюбу, зокрема грошова сума 19000 доларів США, половина від якої складає грошову суму 9500 доларів США, що є гривневим еквівалентом - 389500 грн., які просить стягнути з відповідача. Вважає, що вказане підтверджується деклараціями за 2022-2023роки, в яких вона та відповідач, на момент шлюбу, відображали данні щодо наявних заощаджень, рухомого та нерухомого майна, в тому числі коштів. 23.04.2025 подала заяву про зміну позовних вимог і просить стягнути з відповідача 226566 грн.- половину грошових коштів накопичених за період з серпня 2020 по квітень 2023 року. Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, зазначаючи про те, що вона з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, просила суд поділити зазначене майно, визнавши за нею власності на вказане майно та грошові кошти. Відповідач позов визнав частково. Подав відзив на позов, в якому зазначив, що 16 липня 1988 року Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області було зареєстровано шлюб між ними. У 2021 році [PERSON] залишила місце спільного проживання в [ADDRESS] , та починаючи з серпня 2021 року вони почали проживати окремо, повністю припинили шлюбні відносини та спільне подружнє життя. 02 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Острозького районного суду Рівненської області з позовом про розірвання нашого шлюбу, який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року, що набрало законної сили 25 травня 2023 року, по цивільній справі № 567/358/23 - розірвано. Зазначає, що з серпня 2021 року, коли вони з [PERSON] повністю припинили шлюбні відносини та спільне подружнє життя, він неодноразово пропонував для позивачки вирішити питання про поділ спільного майна подружжя, однак вона кожного разу від цього відмовлялася під різними надуманими приводами, однак це не заважало [PERSON] , в час його відсутності забирати частину їх спільних речей, зокрема, грошових коштів. Вказує, що позовні вимоги щодо поділу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, площею 0,31 га, що розташовані в [ADDRESS] в цій частині ним визнаються. Зазначає, що за час спільного подружнього життя спільно було набуто цей житловий будинок з надвірними будівлями, та земельну ділянку, площею 0,31 га, що розташовані в [ADDRESS] . Земельна ділянка має площу 0,31 га та призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не заперечує проти того, щоб вказані житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка є спільною сумісною власністю з [PERSON] та їх частки у ній є рівними та становлять по 1/2 за кожним. Позовні вимоги щодо житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS] відповідачем не визнаються. Зазначає, що особистою приватною власністю є, зокрема, майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, відповідач зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] був побудований у 1975-1979 роках покійним батьком відповідача - [PERSON] , який по грудень 2002 року був головою двору, після його смерті головою двору стала матір відповідача - [PERSON] , а після її смерті відповідач, як її спадкоємець. Твердження позивачки, щодо того що вона була членом колгоспного двору не заслуговують на увагу оскільки житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспного двору», станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] у даному житловому будинку не проживала та до членів колгоспного двору не належала. В селі Верхів Острозького району Рівненської області з [PERSON] відповідач почав проживати з 18 червня 1992 року, а тому станом на 15 квітня 1991 року вона не могла бути членом колгоспного двору в [ADDRESS] . Вказує, що земельна ділянка, загальною площею 0,97 га, на якій розташований вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] на підставі рішення Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 8 від 17.12.1993 р., - передана у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, жителю с. Верхів [PERSON] . Будь-яких інших дій щодо даної земельної ділянки не вчинялося, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав, на даний час, не сформована, кадастровий номер для неї не присвоювався. Щодо рухомого майна- автомобіля марки BMW 530, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2926 см.куб. відповідач погоджується, що даний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, так як його дійсно купили у 2012 році за 116 000,00 гривень, не погоджується з сумою 266 500,00 грн., яку [PERSON] визначає як компенсацію половини вартості авто. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. На даний час, автомобіль марки BMW 530, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2926 см.куб. відчужений. Згідно акта огляду реалізованого транспортного засобу № 7162/23/002546 від 22 вересня 2023 року на момент реалізації, 22 вересня 2023 року, його вартість становила 100 000,00 грн., а відтак 1/2 частка [PERSON] становить 50 000,00 грн. Таку ж вартість автомобіля мною було вказано у щорічній декларації за 2023 рік (розділ 14), паперову копію якої [PERSON] долучає до свого позову. Щодо рухомого майна, автомобіля SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб. В цій частині позовні вимоги відповідачем не визнаються. Оскільки у 2021 році [PERSON] залишила місце проживання в [ADDRESS] , та починаючи з серпня 2021 року вони почали проживати окремо, повністю припинили шлюбні відносини та спільне подружнє життя. Як вбачається із наданого [PERSON] повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (Філія ГСЦ МВС) № 31/60аз-17-2023 від 14.06.2023 р., - автомобіль марки SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб. за відповідачем було зареєстровано 17 березня 2023 року. Вказаний автомобіль був проданий йому Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДЕК-2006» за ціною 70 428,91 грн., що підтверджується - протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДЕК-2006» № 141 від 15 березня 2023 р., договором комісії № 7162/23/1/023492 від 16.03.2023 р., договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7162/23/000631 від 17.03.2023 р. Вважає, що даний автомобіль був придбаний ним у час коли шлюбні відносини були фактично припиненими в зв`язку з їх окремим проживанням, а відтак є його особистою приватною власністю. Щодо рухомого майна- причепу до автомобіля марки АМС «СТАРОКОНЬ» 650, 2011 року випуску позовні вимоги відповідачем визнаються частково. Не заперечує, що даний причіп є спільною сумісною власністю подружжя, так як був набутий у власність 05 березня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , не погоджується з сумою 61500,00 грн., яку [PERSON] визначає як компенсацію половини вартості даного причепу. Вказує, що відповідно до довідки від 24.07.2024 року, яку позивач долучає до свого позову, середня ринкова вартість причепа - АМС «СТАРОКОНЬ» 650, 2011 року випуску, станом на 24 квітня 2023 року, становить 5 615,45 грн. Таким чином, компенсація вартості позивачу за її 1/2 частку причепу до автомобіля марки АМС «СТАРОКОНЬ» 650 становить - 2 807,72 грн. Щодо рухомого майна, сільськогосподарської техніки для обробки земельної ділянки - трактора (МТЗ-80 Л), орієнтовно 1985 року випуску позовні вимоги визнаються відповідачем частково. Вказує, що даний трактор МТЗ-80 Л був спільною сумісною власністю подружжя, не погодився з його оцінкою в 143 500 грн., як компенсацію половини вартості трактора МТЗ-80, оскільки н а даний час, даний трактор колісний МТЗ-80 Л, 1987 року випуску відчужений, на момент продажу його вартість становила 20 000,00 грн., згідно доданих документів (договір купівлі-продажу № 3826-152 від 01.08.2024р., квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 39 від 14.08.2024 р., про сплату податку на доходи фізичних осіб з продажу, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 40 від 14.08.2024 р., про сплату військового збору з продажу). Відтак, компенсація [PERSON] за її 1/2 частку у даному тракторові повинна становити 10 000,00 грн. Вказує, що будь-яких доказів на підтвердження вартості трактора МТЗ-80 у 7 000 $ [PERSON] для суду не надано. Щодо грошових коштів, готівкових заощаджень в сумі 19 000 доларів США , в цій частині позовні вимоги не визнаються, вказує, що в них не було готівкових заощаджень в сумі 19000 доларів США, а електронні декларації від його імені до компетентних органів подавалася [PERSON] , яка мала доступ до його цифрового підпису. Щодо заяви позивачки про зміну позовних вимог стягнення з відповідача 226566грн.- половину грошових коштів накопичених за період з серпня 2020 року по квітень 2023 року позовні вимоги не визнаються, оскільки з відповідачкою вони спільно не проживають з 2021 року. Однак зазначає, що згідно наданих суду виписок за банківськими рахунками у АБ «УКРГАЗБАНК» - сума коштів на банківському рахунку становить 371 844,28 грн. за період з 03.01.2019 р. по 24.04.2023 р. (- 6 849,51 грн. на рахунку №№ [NUMBER] ( [NUMBER] ) та 378 693, 79 грн. на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] )). Вказує, що 1/2 частка від 371 844,28 грн. становить 185922,14 грн., 1/2 частка від 378693, 79 грн. (котрі знаходилися на рахунку №( [NUMBER] , який вказується як рахунок на якому знаходяться кошти, що підлягають до поділу) становить 189 346,89 грн. Однак, за період з 01.01.2019 р. по 01.09.2021 р., - сума коштів на банківському рахунку становить 127 638,19 грн. (-3 347,44 на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та 130985,63 грн. на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] )), отже 1/2 частка на яку [PERSON] могла б претендувати становить 6З 819,09 грн. Ухвалою суду від 02.09.2024 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, а також витребувано докази. Ухвалою від 04.08.2025 було закрито підготовче провадження у справі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позов з підстав та доводів, викладених в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Додатково позивач пояснила, що з 1988 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу вони з відповідачем спільно набули рухоме та нерухоме майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя згідно позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог. Зазначає, що дійсно у 2021 році вона періодично проживала у м. Льовові, у сина, у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, однак спільно з відповідачем вони проживали до травня 2023 року. Вказує, що 02 березня 2023 року вона звернулася до Острозького районного суду Рівненської області з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року, що набрало законної сили 25 травня 2023 року, було розірвано. Представник відповідача підтримав відзив, позов визнав в частині позовних вимог, що стосуються набутого рухомого та нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема1/2 частки житлового будинку разом з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] , та 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,31 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Щодо 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на рухомі об`єкти просив врахувати їх оціночну вартість відповідно до поданих актів огляду реалізованих транспортних засобів, як: 50000,00 грн., за 1/2 частки автомобіля марки BMW 530, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2926 см.куб., 2807,72 грн., за 1/2 частку причепу до автомобіля марки АМС «СТАРОКОНЬ» 650, 2011 року випуску, 10 000 грн., за 1/2 частку сільськогосподарської техніки для обробки земельної ділянки - трактора колісного (МТЗ-80 Л, 1987 року випуску). Також не заперечував про стягнення 1/2 грошових коштів, що були виявлені на банківських рахунках [PERSON] , в сумі 63819 грн. 09 коп., вказуючи на те, що майно набуте відповідачем починаючи з серпня 2021 року є його особистою власністю. Пояснював, що як вбачається із виписок за банківськими рахунками у АБ «УКРГАЗБАНК» за період з 01.01.2019 р. по 01.09.2021 р., - сума коштів на банківському рахунку становить 127 638,19 грн. (-3 347,44 на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та 130 985,63 грн. на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] )), отже 1/2 частка на яку [PERSON] могла б претендувати становить 6З 819,09 грн. В частині належності спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] , що відносився до суспільної групи «колгоспного двору», вказуючи, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] у даному житловому будинку не проживала та до членів колгоспного двору не належала. Просив відмовити в цих позовних вимогах. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Зазначав, що з відповідачкою перебував у шлюбі до травня 2023 року однак з 2021 року вони разом не проживали шлюбні відносини не підтримували. Вказував, що майно майно набуте ним починаючи з серпня 2021 року є його особистою власністю, оскільки з позивачкою на той час вони вже не проживали. Свідок [PERSON] вказала, що є для сторін другом сім`ї. Вказала, що знайома з [PERSON] з 2000 року. На початку війни (в березні) 2022 року [PERSON] проживала в с. Верхів. [PERSON] неодноразово приходила до подружжя додому в с. Верхів. Саме у с.Верхів вони постійно зустрічалися. Додала, що ніяких непорозумінь з боку подружжя вона не помічала. Вказала, що до війни і на початку війни, а саме у березні [PERSON] постійно проживала в с. Верхів, звідки постійно їздила на роботу в м. Острог. [PERSON] постійно розповідала, що важко добиратися на роботу, тому, що не їздить громадський транспорт. Свідок [PERSON] вказала, що знайома з [PERSON] з 1988 року. Раніше були сусідами. Про розлучення [PERSON] відомо з квітня 2023 року зі слів [PERSON] . Вказала, що [PERSON] якийсь час жила у дітей в м. Львів, оскільки доглядала за сином, який отримав травму під час аварії. Однак періодично приїжджала в с.Верхів. На початку війни у лютому 2022 року [PERSON] приїхала у с.Верхів. Весною 2022 року вона проживала в с. Верхів. Вказала, що літом 2022 року зустрічала [PERSON] на зупинці в с.Верхів. Свідок [PERSON] вказав, що є для сторін другом сім`ї. Вказав, що знайомий з Козаками років 25. З грудня 1992 році [PERSON] постійно проживав в с. Верхів, однак з подружжям [PERSON] почав спілкуватися трохи пізніше десь з 96-97 року. Вказав, що з кінця літа 2021 року [PERSON] вже не проживала в с.Верхів. Вказав, що в лютому 2022 року [PERSON] забрав [PERSON] з м. Рівне в с. Верхів через те, що почалася війна. Весною 2022 року [PERSON] щоранку заходив до [PERSON] і не бачив [PERSON] . Вказав, що знає, що [PERSON] приїжджала машиною та забирала свої речі, однак він не пам`ятає коли це було. Свідок [PERSON] вказала, що перебуває зі сторонами в доброзичливих відносинах. Вказала, що проживає у с.Верхів з народження. Проживала з [PERSON] з 1992 року по сусідству, де останні проживали в батьківській хаті по [ADDRESS] . Пізніше подружжя переїхало в свій будинок по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] вказав, що є для сторін знайомим. Вказав, що [PERSON] проживали в с. Верхів з 2002 року. Зазначив, щоранку коло 8 години ранку та дуже часто ввечері [PERSON] заходить до [PERSON] . Вказав, що з осені 2021 року [PERSON] не проживає у с.Верхів. Влітку 2023 року [PERSON] стало відомо про розірвання шлюбу [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що є для [PERSON] колегою. Вказала, що в орієнтовно весною 2022 року [PERSON] переїхала жити в м.Острог. Повідомила, що про припинення шлюбних відносин [PERSON] в 2022 році нічого не говорила, тільки повідомила, що переїхала в м. Острог без речей, нічого з майна з собою не брала. Свідок [PERSON] вказала, що є для [PERSON] подругою з 2007 року. Вказала, що влітку 2021 року [PERSON] повідомила, що посварилася з чоловіком та буде їхати до м. Львова, потім переїхала до м. Рівне, звідки на початку війни [PERSON] забрав її в с. Верхів, де вона проживала до кінця квітня-початку травня 2022 року. Вказала, що [PERSON] забрала в м. Острог на зйомну квартиру лише особисті речі. З матеріалів справи встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб 16 липня 1988 року Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис 10)(а.с.30 т.1). 02 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Острозького районного суду Рівненської області з позовом про розірвання нашого шлюбу, який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року, що набрало законної сили 25 травня 2023 року, по цивільній справі № 567/358/23 розірвано (а.с.31-32 т.1). Згідно з договором купівлі-продажу укладеним 23.01.2002 року між [PERSON] та - [PERSON] посвідченим приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Вержиковським О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 75, право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстроване в КП «РОБТІ» в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 48-48. За договором купівлі- продажу укладеним 23.01.2002 року між [PERSON] та - [PERSON] посвідченим приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Вержиковським О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 75, та Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 002718 виданим 23.01.2002 р. Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3124 встановлено право власності на земельну ділянку [ADDRESS] . Згідно з випискою виданою старостою с. Верхів, с. Лебеді, с. Шлях виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 137 від 20.09.2024 р., з погосподарської книги за 1986-1990 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахувалися за [PERSON] (помер [INFO] ). Також за вказаною адресою в даний період були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з випискою виданою старостою с. Верхів, с. Лебеді, с. Шлях виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 127 від 13.09.2024 р., з погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахувалися за [PERSON] (помер [INFO] ). Також за вказаною адресою в даний період були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За випискою виданою старостою с. Верхів, с. Лебеді, с. Шлях виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 124 від 13.09.2024 р., з погосподарської книги № 2 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахувалися за [PERSON] (помер [INFO] ), з грудня 2002 року головою домогосподарства зазначено [PERSON] . Також за вказаною адресою в даний період були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За випискою виданою старостою с. Верхів, с. Лебеді, с. Шлях виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 125 від 13.09.2024 р., з погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахувалися за померлою [PERSON] (померла а/з № 15 від 07.07.2008 р.). Також за вказаною адресою на день смерті [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За випискою виданою старостою с. Верхів, с. Лебеді, с. Шлях виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 126 від 12.09.2024р. з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки, об`єкт погосподарського обліку № 0167-1, будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахувалися за [PERSON] (голова домогосподарства). Також за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 501 від 06.11.2011р., [PERSON] , зареєстрований та користується житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] . Житловий будинок з надвірними будівлями відноситься до типу колгоспного двору. Відповідно до запису 0167-1 в господарській книзі № 2 по Верхівській сільській раді головою двору рахується [PERSON] . За випискою з погосподарської книги Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 17 від 23.01.2012 р. згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок та надвірні будівлі [ADDRESS] рахується за [PERSON] , рік побудови 1975, та зареєстровані як колгоспний двір. За рішенням виконавчого комітету Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 23 від 25.06.2012, яким було встановлено, що на підставі вказаної вище виписки з погосподарської книги Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 17 від 23.01.2012 позивачу належить житловий будинок з надвірними будівлями. За записом у паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданим 11.02.1998 р. Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області згідно якого її місце проживання в [ADDRESS] було зареєстровано 18 червня 1992 року. Згідно з рішенням Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 8 від 17.12.1993 р., яким земельна ділянка, загальною площею 0,97 га, яка знаходиться в межах с. Верхів, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] була передана у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, жителю с. Верхів [PERSON] . Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Правовою підставою свого позову позивачка зазначає ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя. Таким чином, при вирішення справи суд виходить з того, що з 16.07.1988 і до часу розірвання шлюбу за рішенням суду від 24.04.2023 сторони перебували у шлюбі. Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю. Статтею 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок разом з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] , та земельна ділянка, загальною площею 0,31 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню та за позивачкою слід визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на зокрема,1/2 частки житлового будинку разом з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] , та 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0,31 га для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Щодо 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на рухомі об`єкти судом враховується їх оціночна вартість відповідно до поданих актів огляду реалізованих транспортних засобів, як: -50000,00 грн., за 1/2 частки автомобіля марки BMW 530, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2926 см.куб., -2807,72 грн., за 1/2 частку причепу до автомобіля марки АМС «СТАРОКОНЬ» 650, 2011 року випуску, -10000 грн., за 1/2 частку сільськогосподарської техніки для обробки земельної ділянки - трактора колісного (МТЗ-80 Л, 1987 року випуску). Оскільки, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобіля марки BMW 530, 2000 року випуску, об`єм двигуна 2926 см.куб., згідно акта огляду реалізованого транспортного засобу № 7162/23/002546 від 22 вересня 2023 року становила 100 000,00 грн., а відтак 1/2 частка [PERSON] становить 50 000,00 грн. На даний час, даний трактор колісний МТЗ-80 Л, 1987 року випуску - відчужений. Вартість трактора на момент його відчуження становила 20000 грн., на підтвердження чого відповідачем надано- договір купівлі-продажу № 3826-152 від 01.08.2024 р., квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 39 від 14.08.2024 р., про сплату податку на доходи фізичних осіб з продажу, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 40 від 14.08.2024 р., про сплату військового збору з продажу. Відповідно до довідки від 24.07.2024 року, яку позивач долучає до свого позову, середня ринкова вартість причепа - АМС «СТАРОКОНЬ» 650, 2011 року випуску, станом на 24 квітня 2023 року, становить 5 615,45 грн. і з такою оцінкою погоджується відповідач. В судовому засіданні з показів сторін по справі та свідків, як зі сторони позивача - [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , так і зі сторони відповідача - [PERSON] [PERSON] було встановлено, що у 2021 році позивач залишила місце свого проживання в [ADDRESS] . Позивачем не спостовано, що починаючи з серпня 2021 року сторони почали проживати окремо, повністю припинили шлюбні відносини та спільне подружнє життя. Пояснення позивача та свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , що ще у березні 2022 року позивач проживала певний період за адресою [ADDRESS] , суперечить показам свідків [PERSON] . [PERSON] та не спростовують можливості набуття відповідачем особистого майна з серпня 2021 року за час їх окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З матеріалів справи встановлено, що 02 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Острозького районного суду Рівненської області з позовом про розірвання нашого шлюбу, який рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року, що набрало законної сили 25 травня 2023 року, по цивільній справі № 567/358/23 - розірвано. Відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Щодо автомобіля марки SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб. У своїй позовній заяві позивач вказує, що даний автомобіль був придбаний за кошти з сімейного бюджету, зокрема за грошові кошти в сумі 31 000 доларів США, половина від якої складає грошову суму 15500 доларів США, яка в перерахунку на гривню складає грошову гривневу суму 635 500 грн., яка є предметом спору як компенсація половини вартості авто, і яку вона просить стягнути з відповідача. Як вбачається із наданого позивачем повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (Філія ГСЦ МВС) № 31/60аз-17-2023 від 14.06.2023 р., - автомобіль марки SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб. за відповідачем було зареєстровано 17 березня 2023 року. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] - датою реєстрації автомобіля марки SKODA KODIAQ, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб. є 17 березня 2023 року. Вказаний автомобіль був проданий відповідачу Товариством з обмеженою відповідальністю «ІДЕК-2006» за ціною 70 428,91 грн., що підтверджується - протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДЕК-2006» № 141 від 15 березня 2023 р., договором комісії № 7162/23/1/023492 від 16.03.2023р., договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7162/23/000631 від 17.03.2023. Таким чином, даний автомобіль був придбаний, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, коли шлюбні відносини були фактично припиненими в зв`язку з окремим проживанням сторін, та зверненням позивача до суду з позовом прпо розірвання шлюбу, а відтак є особистою приватною власністю відповідача. Судом враховується, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Щодо поділу грошових коштів суд зазначає наступне. Згідно поданих декларацій [PERSON] за 2021-2023 роки грошові кошти, які були спільно заощадженні сторонами в період шлюбу, - 19000 доларів США, половина від якої складає грошову суму 9500 доларів США що є гривневим еквівалентом - 389500 грн. і вказані кошти слід стягнути з відповідача. Згідно наданих суду виписок за банківськими рахунками у АБ «УКРГАЗБАНК» (супровідний лист № 148/3/2025 від 09.01.2025 р.), - сума коштів на банківському рахунку становить 371 844,28 грн. за період з 03.01.2019 р. по 24.04.2023 р. (- 6849,51 грн. на рахунку №( [NUMBER] ) та 378693, 79 грн. на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] )). Відповідно 1/2 частка від 371 844,28 грн. становить 185 922,14 грн. 1/2 частка від 378693,79 грн. (які знаходилися на рахунку №( [NUMBER] , який вказується як рахунок на якому знаходяться кошти, що підлягають до поділу) становить 189 346,89 грн. Крім того, з поданих виписок з банківських рахунків позивачем, не обґрунтовано та не підтверджено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами свою вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 226 566,00 грн. що були виявлені на банківському рахунку, зокрема на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в АБ«УКРГАЗБАНК». Як зазначалося вище, починаючи з серпня 2021 року сторони почали проживати окремо, повністю припинили шлюбні відносини та спільне подружнє життя, оскільки протилежне не було доведене позивачем, майно набуте відповідпачем починаючи з серпня 2021 року є особистою власністю. Як вбачається із виписок за банківськими рахунками у АБ «УКРГАЗБАНК» за період з 01.01.2019 р. по 01.09.2021 р., - сума коштів на банківському рахунку становить 127 638,19 грн. (-3 347,44 на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та 130 985,63 грн. на рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] )), отже 1/2 частка [PERSON] становить 6З 819,09 грн. Щодо житлового будинку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] , суд зазначає наступне. З поданих виписок з погосподарських книг за 1986- 2012 роки встановлено, що зазначений будинок відносився до суспільної групи «колгоспного двору», вказуючи, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] у даному житловому будинку не проживала та до членів колгоспного двору не належала. Поняття суспільної групи господарства було припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради УРСР № 885-ХІІ було введено в дію Закон України «Про власність». До правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору та майно господарств інших суспільних груп, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність відповідного господарства, а саме: право власності на майно, яке належало двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 123 Цивільного кодексу УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспного двору», станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] у даному житловому будинку не проживала та до членів колгоспного двору не належала. В селі Верхів Острозького району Рівненської області наша з [PERSON] сім`я почала проживати 18 червня 1992 року, а тому станом на 15 квітня 1991 року вона не могла бути членом колгоспного двору в [ADDRESS] . Земельна ділянка, загальною площею 0,97 га, на якій розташований вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] на підставі рішення Верхівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 8 від 17.12.1993 р., - передана у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, жителю с. Верхів [PERSON] . Будь-яких інших дій щодо даної земельної ділянки не вчинялося, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав, на даний час, не сформована, кадастровий номер для неї не присвоювався тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Окремо слід зазначити наступне. Позивачем до позову додані довідки про вартість рухомого майна станом на 2024 рік, відповідачем вартість рухомого майна оцінюється згідно акта огляду реалізованого транспортного засобу на момент реалізації. Окремо варто зауважити, що спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року було затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, підпункт «є» пункту 1.4 Розділу І, якої прямо передбачає, що ця Методика застосовується з метою визначення вартості колісних транспортних засобів для розв`язання майнових суперечок. Разом з тим, згідно п. 3.1 та п. 3.3 Розділу III встановлено, що основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід. Порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки; у разі неможливості визначення вартості КТЗ з урахуванням цін ідентичних КТЗ допускається використання методу, заснованого на аналізі цін аналогічних транспортних засобів. Проведення автотоварознавчої експертизи в тому числі, транспортного засобу, без наявності самого транспортного засобу, і без наявності повної технічної документації на нього, для відповіді на питання про середню ринкову ціну ідентичних транспортних засобів, є можливим. Оскільки суду не надано висновоки експерта і клопотання про призначення судових експертиз сторони не заявляли, суд бере до уваги вартість рухомого майна згідно актів огляду реалізованого транспортного засобу на момент реалізації. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.2, 4, 5 ст.71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 209/3085/20 в постанові від 08.02.2022 виснувала, що приписи частин 4, 5 статті 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. В справі № 209/3085/20, позивачка не претендувала на те, щоб залишити неподільне майно (автомобіль) собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо (п. 47 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі (п. 50 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Отже, згода відповідача на виплату такої грошової компенсації не є обов`язковою, підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство не вимагає, а відсутність у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві саме по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) здійснено відступлення від висновку, який сформульований Верховним Судом у справі № 371/1369/15-ц (п. 62 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Відтак, з огляду на положення ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», врахуванню підлягає висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду. За вищенаведених обставин, позиція відповідача, як на підставу часткового задоволення судового рішення, з посиланням на той факт, що при стягненні грошової компенсації має бути враховано його матеріальний стан, не заслуховує на увагу з огляду на положення статей 60, 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 183, ч. 2 ст. 364 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування зазначених вище норм права в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20. Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам 1, 7 статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла (п. 59 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведених положень ЦПК України слідує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже за цими правилами з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 7610 грн. 47 коп. витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved