Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ»/позивач) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитних договорів, укладених [PERSON] . Так, 02.06.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 02586-06/2024. Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15 300,00 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками 6 300,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями \- 3 000,00 грн. Між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 19.11.2024 укладений договір факторингу № 191124/2, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором від 02.06.2024 № 02586-06/2024, укладеним з [PERSON] . Між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] 22.05.2024 укладений кредитний договір № 34023-05/2024. Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12 000,00 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 6 000,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями \- 2 000,00 грн. Між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 21.10.2024 укладений договір факторингу № 21102024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором від 22.05.2024 № 34023-05/2024, укладеним з [PERSON] .. Отже, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами від 02.06.2024 № 02586-06/2024, від 22.05.2024 № 34023-05/2024, на загальну суму 27 300,00 грн. Позивач зазначає, що всупереч умов договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань та заборгованість за договорами не погасив. З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою судді від 23 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи. Від представника відповідача 16.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження заявленої заборгованості за кредитними договорами №02586-06/2024, №34023-05/2024. Окрім того, представник зазначив, що долучені довідки про перерахування коштів відповідачу не містять інформації та доказів приналежності платіжної карти саме відповідачу, а не іншій особі. Крім цього, відсутня інформація, за якими нормами кредитних договорів відбувалось перерахування коштів на не ідентифіковані платіжні картки. Долучені довідки не є документом первинного бухгалтерського обліку, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Доказами, які можуть підтвердити факт надання позивачем і отримання відповідачем кредитних коштів і, як наслідок, наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Представник зазначив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, не підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві. Представник вважає, що договори факторингу не містять інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договори факторингу є рамковимт, в їх тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Додатково представник зазначив, що надані документи «Реєстр боржників до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024», «Реєстр боржників до договору факторингу №21102024 від 21.10.2024» не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Щодо оплати договорів факторингу представник зазначив, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження факту здійснення оплати (платіжні інструкції про перерахування коштів) позивачем ціни продажу за відступлення права вимоги за кредитними договорами №02586-06/2024, №34023-05/2024, що є предметом спору даної справи, на користь первісного кредитора ТОВ «АВАНС КРЕДИТ». Без належно здійсненої оплати ціни продажу за відступлення права вимоги за кредитними договорами №02586-06/2024, №34023-05/2024, підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру боржників жодним чином не підтверджують, що відступлення права вимоги до позивача було виконано, а відтак, останній не мав жодного права вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами № 02586-06/2024, № 34023-05/2024 до відповідача. Посилаючись на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, представник просив суд відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями. Крім того, представник просив суд стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від представника позивача 18.07.2025 до суду надійшов відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що кредитні договори укладені відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач ініціював укладення договорів оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Представник зазначив, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, є банківською таємницею, тому позивач не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Окрім того, представник пояснив, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача, а саме, зарахування коштів на картковий рахунок відповідача або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв?язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання кредитного договору допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов кредитного договору та додатків до нього. Відповідачем при підписанні кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов кредитного договору, що свідчить про факт погодження відповідача із всіма умовами кредитного договору. Щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги представник позивача зазначив, що у чинному законодавстві України відсутні норми, які зобов`язують позивача направляти відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, а тим паче мати письмове підтвердження відправлення чи отримання відповідачем такого повідомлення. Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та договору факторингу, обов`язок направлення повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами покладено на первісного кредитора (копії документів, які готувалися та направлялися Первісним кредитором зберігаються безпосередньо у Первісного кредитора). представник зазначив, що подібні повідомлення ніяким чином не змінюють умов кредитного договору, а носять лише інформаційний характер. Щодо переходу прав вимоги представник позивача зазначив, що відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З метою надання вичерпної інформації по справі представник позивача долучив до матеріалів справи: витяг з реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024; платіжну інструкцію до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024; витяг з реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу 21102024 від 21.10.2024; платіжну інструкцію до договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024. Враховуючи те, що реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем надано виксерокопіювання (Витяг) з реєстру боржників, що містить лише дані відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 14 000,00 грн представник позивача зазначив, що відповідачем не надано до суду копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання-передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг. Вартість правничої допомоги в сумі 14 000,00 грн з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином не обґрунтований. Також, на думку позивача, вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Представник просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без його участі. Від представника відповідача 30.09.2025 до суду надійшли додаткові пояснення у справі, доводи яких в загальному аналогічні тим, що наведені у відзиві на позовну заяву від 16.07.2025. Відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи; в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 21.07.2025, 14.10.2025, 17.12.2025, 08.01.2026 не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, просила суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Заслухавши думку учасників справ, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 02.06.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 02586-06/2024, відповідно до п. 1 якого Позикодавець (ТОВ «Аванс кредит») зобов`язується надати позичальнику ( [PERSON] ) фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту відповідно до п. 1.1 становить 6 000,00 грн. Строк кредиту: 120 днів тип кредиту \- кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Дата надання кредиту 02.06.2024, дата погашення кредиту 29.09.2024 (п. 1.2. договору). Денна процентна ставка становить 1,50% на день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору (п. 1.4.1 договору). Тип процентної ставки: фіксована (п 1.4. договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-4489 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами (п. 1.6 договору). Перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних клієнта (п. 2.1 договору). Видача кредитів клієнту-фізичній особі (надалі-клієнт) товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через вебсайт товариства: https://finbar.com.ua/ (надалі-Сайт Товариства) (п 2.2. договору). Для отримання кредиту клієнт відвідує сайт товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті товариства) (п. 2.3 договору). Для створення особистого кабінету клієнт на сайті товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс-повідомлення, або приймає вхідний дзвінок від товариства з одноразовим кодом та підтверджує відповідну дію (п. 2.5 договору). Після входу (авторизації) до особистого кабінету, клієнт, для отримання кредиту, заповнює заявку-анкету (надалі-Заявка) (п. 2.6 договору). Даний договір, додаток № 1 до нього та паспорт споживчого кредиту були підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0344. Відповідно до листа від 23.04.2025 № 3466_250423100611 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 6 000,00 грн на картку № [NUMBER] . Крім того, договір № 02586-06/2024 від 02.06.2024 містить паспортні дані [PERSON] , її РНОКПП, рахунок та адресу. Графіком платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту 02586-06/2024 від 02.06.2024 та невід`ємною його частиною визначено: дата видачі кредиту 02.06.2024; дата платежу 26.06.2024; кількість днів у розрахунковому періоді 20,25; сума кредиту за договором 6 000 грн; сума платежу за розрахунковий період 16 800,00 грн; проценти за користування кредитом 10 800,00 грн. Також судом встановлено, що 22.05.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 34023-05/2024, відповідно до п. 1 якого Позикодавець (ТОВ «Аванс кредит») зобов`язується надати позичальнику ( [PERSON] ) фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту відповідно до п. 1.1 становить 4 000,00 грн. Строк кредиту: 120 днів тип кредиту \- кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Дата надання кредиту 22.05.2024, дата погашення кредиту 18.09.2024 (п. 1.2. договору). Денна процентна ставка становить 1,50% на день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору (п. 1.4.1 договору). Тип процентної ставки: фіксована (п 1.4. договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-4120 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами (п. 1.6 договору). Перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних клієнта (п. 2.1 договору). Видача кредитів клієнту-фізичній особі (надалі-клієнт) товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через вебсайт товариства: https://avans.credit/ (надалі-Сайт Товариства) (п 2.2. договору). Для отримання кредиту клієнт відвідує сайт товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті товариства) (п. 2.3 договору). Для створення особистого кабінету клієнт на сайті товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс-повідомлення, або приймає вхідний дзвінок від товариства з одноразовим кодом та підтверджує відповідну дію (п. 2.5 договору). Після входу (авторизації) до особистого кабінету, клієнт, для отримання кредиту, заповнює заявку-анкету (надалі-Заявка) (п. 2.6 договору). Даний договір, додаток № 1 до нього та паспорт споживчого кредиту були підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2950. Відповідно до листа від 23.04.2025 № 3466_250423100611 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 4 000,00 грн на картку № [NUMBER] . Крім того, договір № 34023-05/2024 від 22.05.2024 містить паспортні дані [PERSON] , її РНОКПП, рахунок та адресу. Графіком платежів, що є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту 34023-05/2024 від 22.05.2024 та невід`ємною його частиною визначено: дата видачі кредиту 22.05.2024; дата платежу 10.06.2024; кількість днів у розрахунковому періоді 20; сума кредиту за договором 4 000 грн; сума платежу за розрахунковий період 11 200,00 грн; проценти за користування кредитом 7 200,00 грн. З урахуванням викладеного, оскільки договори про надання фінансових кредитів від 22.05.2024 № 34023-05/2024, 02.06.2024 № 02586-06/2024 укладені за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, без отримання відповідного ідентифікатора, такі договори не були би укладені, суд доходить висновку, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Матеріали справи не містять відомостей про те, що вказані договори у встановленому законом порядку відповідачем оспорювалися чи визнавалися недійсним. Доказів того, що банківська картка [NUMBER] , зазначена у договорі про надання фінансового кредиту від 02.06.2024 № 02586-06/2024 та банківська картка [NUMBER] , зазначена у договорі про надання фінансового кредиту від 22.05.2024 № 34023-05/2024, не належить [PERSON] та на них не були перераховані кредитні кошти за договорами, стороною відповідача не надані, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «Аванс кредит» виконало свої зобов`язання з перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] на картку № [NUMBER] відповідно до договору про надання фінансового кредиту від 02.06.2024 № 02586-06/2024 та на картку № [NUMBER] відповідно до договору про надання фінансового кредиту від 22.05.2024 № 34023-05/2024 відповідно. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Між ТОВ «Аванс кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) 19.11.2024 укладений договір факторингу № 191124/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта ТОВ «Аванс кредит» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб -Боржниів, включаючи суму основного зобов`язання (Позики)(плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. За приписами п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передач Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Акт прийому-передач Реєстру Боржників складений та підписаний сторонами 19.11.2024. Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 19.11.2024 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором від 02.06.2024 № 02586-06/2024, сума заборгованості за основною сумою боргу 6 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 6 300,00 грн, сума заборгованості за штрафними санкціями \- 3 000,00 грн, сума заборгованості разом 15 300,00 грн. Оскільки за умовами укладеного договору факторингу перехід права вимоги пов`язаний з моментом підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, тому наявності вказаних доказів право вимоги до [PERSON] за договором від 02.06.2024 № 02586-06/2024 перейшло від ТОВ «Аванс кредит» до позивача. Платіжною інструкцією № 545 від 22.11.2024 підтверджується оплата за відступлення прав вимоги відповідно до договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024. Між ТОВ «Аванс кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) 21.10.2024 укладений договір факторингу № 21102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта ТОВ «Аванс кредит» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб -Боржниів, включаючи суму основного зобов`язання (Позики)(плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. За приписами п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передач Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Акт прийому-передач Реєстру Боржників складений та підписаний сторонами 21.10.2024. Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором від 22.05.2024 № 34023-05/2024, сума заборгованості за основною сумою боргу 4 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 6 000,00 грн, сума заборгованості за штрафними санкціями ¬ 2 000,00 грн, сума заборгованості разом 12 000,00 грн. Оскільки за умовами укладеного договору факторингу перехід права вимоги пов`язаний з моментом підписання Акту прийому-передач Реєстру Боржників, отже, за наявності вказаних доказів право вимоги до [PERSON] за договором від 22.05.2024 № 34023-05/2024 перейшло від ТОВ «Аванс кредит» до позивача. Платіжною інструкцією № 501 від 25.10.2024 підтверджується оплата за відступлення прав вимоги відповідно до договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024 Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.06.2024 № 02586-06/2024 за період з 02.06.2024 по 19.11.2024, складеного позивачем, розмір заборгованості відповідача за договором становить 15 300,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 9 300,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22.05.2024 № 34023-05/2024 за період з 22.05.2024 по 21.10.2024, складеного позивачем, розмір заборгованості відповідача за договором становить 12 000,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 4 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Щодо відступлення права вимоги. Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як встановлено судом раніше, 19.11.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 191124/2, 21.10.2024, між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21102024. Згідно витягів до цих договорів факторингів вбачається, що від первісного кредитора перейшли права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказане також підтверджується і реєстрами боржників. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відповідача є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Щодо посилання відповідача на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України як на підставу про звільнення її від сплати заборгованості за штрафом, пенею, неустойки, суд зазначає таке. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в України введено воєнний стан з 05-30 год. 24.02.2022 строк на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Окрім того, розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Враховуючи наведене, позивачу в стягненні заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 3 000,00 грн. за кредитним договором № 02586-06/2024 від 02.06.2024., заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 2 000,00 грн. за кредитним договором № 34023-05/2024 від 22.05.2024 слід відмовити. Щодо стягнення з позивача витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у розмірі 14 000,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 було зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Так, представником відповідача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано тільки ордер про надання правничої допомоги від 15.07.2025 серії АР № 1252389. Отже, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів в підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн, зокрема, не надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, та які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів суд дійшов висновку про укладеність кредитних договорів між відповідачем та ТОВ «Аванс кредит», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргового зобов`язання перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними договорами за договорами відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вказаних вимог матеріального закону суд доходить висновку, що згідно з умовами договорів позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, надані йому кредити в строк, передбачений договорами, не повернув. За змістом договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитними договорами. Після відступлення права вимоги до відповідача остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Аванс кредит», ані на рахунки позивача. Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволені частково, на 81,68%, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2 473,27 грн. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1054, 1082 ЦК України,

Outcome: partial