Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

І. Описова частина 1.1. Короткий виклад обставин [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до держави російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення моральної шкоди внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок повномасштабного вторгнення РФ [INFO] , окупації с. Козачі Лагері Олешківського р-ну Херсонської обл., активних бойових дій, масових обстрілів та підриву Каховської ГЕС позивач зазнала тривалих моральних і фізичних страждань. Позивач зазначає, що разом із чоловіком, який також є пенсіонером, проживала у власному житловому будинку адресою: [ADDRESS] . Після окупації та постійних обстрілів вони були змушені в кінці жовтня 2023 залишити місце постійного проживання і переселитися до м. Черкаси, де зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи. Звертає увагу суду на те, що унаслідок підриву 06.06.2023 греблі Каховської ГЕС було спричинено повне руйнування дамби, що спричинило їй додаткові моральні страждання, оскільки були знищені приватні будинки, які належали їй та її чоловіку [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , у зв`язку із чим останні 27.06.2024 та 06.08.2024 подали заяви про пошкоджене майно, про що були внесені відомості в ЄРДР (кримінальні провадження № 12024250310002533 від 26.07.2024 та № 12024250310002705 від 16.08.2024). Наразі с. Козачі Лагері знаходиться на лінії вогню та майже повністю знищено. Наголошує, що вимушене переселення у похилому віці, розлука з дітьми, смерть її близьких, постійні повітряні тривоги, втрата звичного способу життя, а також руйнування рідного села призвели до погіршення її психічного і фізичного стану. Через моральні, душевні та фізичні страждання у позивача розвинувся нервовий тік, високий тиск та пухлина на губі, через що остання перенесла операцію з її видалення. Унаслідок збройної агресії російської федерації порушено низку її прав, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Женевською конвенцією 1949 року. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з держави російська федерація в особі посольства рф в Україні на її користь 1 000 000 грн як компенсацію моральної шкоди, завданої збройною агресією. Від відповідача відзиву на позов не надходило. 1.2. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинської А.В. від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до держави російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення моральної шкоди внаслідок російської агресії в період воєнного стану за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 712/5904/25 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду судді Ватажок-Сташинської А.В. через закінчення терміну відрядження. Згідно з повторним автоматизованим розподілом дана цивільна справа передана судді [PERSON] . Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пономаря В.О. від 14.07.2025 прийнято справу до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, натомість 15.10.2025 подала до суду заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача держава російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзив до суду не направив. ІІ. Мотивувальна частина рішення 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Позивач [PERSON] , [INFO] є громадянкою України, яка документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , що виданий 18.09.1977 Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області. Із вказаного паспорту також вбачається, що місцем реєстрації проживання позивача є: [ADDRESS] . [PERSON] 04.08.1979 уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] та її чоловік [PERSON] є пенсіонерами, на момент початку повномасштабного вторгнення мали вік 62 і 64 роки відповідно, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень. Із довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №7102-5003016504 від 30.10.2023 вбачається, що [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, місцем реєстрації проживання якої є: [ADDRESS] . Аналогічна довідка 30.10.2023 № 7102-5003016471 видана її чоловікові - [PERSON] , що підтверджує факт спільного переміщення сім`ї із с. Козачі Лагері, Херсонського р-ну Херсонської обл. Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав № 371879643 від 28.03.2024 та № 371965695 від 29.03.2024 [PERSON] , який є чоловіком позивача, на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,2 га за кадастровим номером 6525081500:01:033:0004. Позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,25 га за кадастровим номером 6525081500:01:033:0014, що також вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав № 371829110 від 28.03.2024 та № 371963290 від 29.03.2024. Із договору оренди житлового приміщення б/н від 29.10.2023 убачається, що позивач винаймає житло за адресою: [ADDRESS] . З наданих медичних документів судом установлено, що позивач перебуває під наглядом лікаря отоларинголога-онколога. До Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від позивача [PERSON] надійшло повідомлення про те, що 27.06.2024 внаслідок обстрілу зі сторони військових рф був знищений будинок за адресою: [ADDRESS] , про що було внесено відомості до ЄДДР та зареєстровано кримінальне провадження №12024250310002533 від 26.07.2024. До Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від чоловіка позивача [PERSON] надійшло повідомлення про те, що 06.08.2024 в результаті артилерійських обстрілів збройними силами рф зруйновано будинок за адресою: [ADDRESS] , про що було внесено відомості до ЄДДР та зареєстровано кримінальне провадження №12024250310002705 від 17.08.2024. Позивач зазначає, що моральних страждань їй також завдало те, що через окупацію рф та бойові дії на території Херсонської обл. вона не змогла поховати своїх родичів - свекра [PERSON] , племінницю, двоюрідного брата її чоловіка [PERSON] , рідну сестру [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , однак позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували її родинні зв`язки із вказаними особами, а тому встановити факт її моральних страждань через неможливість їх поховання не вбачається можливим. Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - ч. 3 ст. 82 ЦПК України) є обставина, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України, що триває і дотепер. 02.03.2022 збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27.04.2022 Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, геноцидом Українського народу (п. 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, територія Херсонської міської територіальної громади перебувала в тимчасовій окупації з 01.03.2022 до 11.11.2022. Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 12.10.2022 у справі № 463/14366/21, від 18.12.2024 у справі № 686/29638/23, від 10.02.2025 у справі № 524/1252/23. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень ст. 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. Під час визначення компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21). Верховний Суд сформував висновок щодо обмеження судового імунітету рф у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, відповідно до якого для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну у міжнародному праві кодифікованою підставою є «деліктний виняток» (англ, «tort exception»). Умовами, необхідними для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/ бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/ бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою (постанови Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц). російська федерація, порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (пункти 1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975 року, договори, укладені між Україною та росією, в тому числі про українсько-російський державний кордон, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є, відповідно до прийнятих Україною нормативних актів, державою-агресором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Врахувавши встановлені у цій справі обставини, зокрема, порушення прав позивача на життя, свободу пересування, триваючий характер порушень прав та законних інтересів, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивача, що полягають у втраті можливості користування житлом, спілкуванні з родиною, обсяг заподіяної їй шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з держави-агресора моральної шкоди у розмірі по 300 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. У ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. З огляду на викладені вище норми матеріального права, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, позивачу безумовно спричинено душевні страждання, яких остання зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, зокрема, щодо неї самої, що виявилось у тому, що позивач вимушена була покинути свою домівку, в якій прожила протягом тривалого часу, свій сталий уклад життя і переїхати в інший регіон України, набувши статус внутрішньо переміщеної особи, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, а відповідно позивач вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та безпеки. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом національного законодавства (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004, заява № 18966/02, рішення у справі «Науменко проти України» від 09.11.2004, заява № 41984/98). Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення у справі «Антипенко проти російської федерації» від 15.10.2009, заява № 33470/03, постанова у справі «Пшеничний проти російської федерації» від 14.02.2008 року, заява № 30422/03). У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок збройної агресії російської федерації проти суверенної держави України підтверджується матеріалами справи. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд зазначає про таке. Згідно роз`яснень, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Ураховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у її житті (вимушений переїзд на постійне проживання до м. Черкаси та набуття статусу внутрішньо переміщеної особи), глибину фізичних та душевних страждань внаслідок ведення бойових дій з ураженням цивільних об`єктів, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою компенсацією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає компенсації за рахунок російської федерації, у сумі 500 000 грн. При визначенні розміру відшкодування суд врахував висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.02.2025 у справі № 524/1252/23. 2.2. Розподіл судових витрат Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги, що за подачу фізичною особою позовної заяви про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн підлягав сплаті судовий збір в розмірі 15 000 грн (пп. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а також те, що позов підлягає до часткового задоволення на суму 500 000 грн, що складає 50 % від ціни позову, тому із відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір в сумі 7 500 грн, тобто 50 % від розміру судового збору, що підлягав сплаті позивачем як фізичною особою за подачу позову.

Outcome: partial