Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовною заявою до АТ «ОПЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що 01.10. 2025 [PERSON] була звільнена з АТ "Одеський припортовий завод" за власним бажанням ст. 38 КЗпП, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату тривалий час. В день звільнення 01.10.2025 позивачеві було повідомлено про відсутність розрахунку, оскільки відсутні кошти в товариства. Починаючи з липня по листопад 2023 року та з лютого по жовтень 2025 року ПАТ "Одеський припортовий завод" не сплачувало заробітну плату [PERSON] , сума заборгованості склала 86505,77 грн. Повідомлення про нараховані суми , належні працівникові при звільненні позивач отримала 01.10.2025. Позивач просить поновити строк для звернення до суду та стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 19.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано з АТ «Одеський припортовий завод» довідку про середньоденний заробіток відносно [PERSON] . Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 19.12.2025 повторно витребувано з АТ «Одеський припортовий завод» довідку про середньоденний заробіток відносно [PERSON] 19.12.2025 представником відповідача до суду надіслано клопотання про долучення довідки № 2464 від 05.12.2025. 25.12.2025 представником відповідача до суду надіслано клопотання про долучення довідки № 2551 від 23.12.2025. Позивач в судове засідання не з`явилася, згідно позову просить провести розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Згідно витягу з наказу АТ «ОПЗ» № 385-К від 09.09.2025 [PERSON] була звільнена 01.10.2025, за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.6). Відповідно додовідки № 2464 від 05.12.2025 заборгованість по заробітній платі за липень листопад 2023 року та за лютий вересень 2025 року складає 85892,01 грн (а.с.21). Рішенням Південного міського суду Одеської області по справі № 519/719/25 з АТ «Одеський припортовий завод» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період липень листопад 2023 року в розмірі 42120,13 грн. Таким чином, сума заборгованості із заробітної плати АТ «Одеський припортовий завод» відносно [PERSON] становить 43771,88 грн. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 43771,88 грн. Відповідно до ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). У постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19 Верховний Суд зазначив, що установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Звертаючись до суду з позовом 18.11.2025 позивач просить поновити строк звернення до суду. Враховуючи те, що відповідачем не спростовано наведені доводи позивача щодо обставин поважності пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотання про поновлення строку звернення до суду. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, [PERSON] була звільнена 01.10.2025, остаточний розрахунок підприємством не був здійснений, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 02.10.2025 (наступний день за днем звільнення) по 29.12.2025 з урахуванням вимог ч.1 ст.117 КЗпП України. За цей період судом розраховано кількість робочих годин, а саме 504. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 60036,48 грн (119,12 грн середньо годинна зарплата х 504 робочих годин), що відповідає п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Крім того, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки потрібно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою ВС у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (Постанова ВП ВС від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23). Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (постанова ВС у справі № 191/2910/21 від 18 лютого 2025 року). Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 43771,88 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, та яка на час винесення рішення не погашена, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21885,94 грн. Суд вважає, що стягнення з відповідача повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за даних обставин справи є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податку (обов`язкового платежу) із належної працівникові відповідно до умов трудового договору (закону) винагороди (заробітної плати) знаходяться у площині податкових, а не трудових відносин, а тому суд при вирішенні спору про стягнення винагороди (заробітної плати) не вирішує питання про належні до сплати податки (обов`язкові платежі). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1211,20 грн (за вимогу про стягнення середнього заробітку) сплачених [PERSON] при подачі позову, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати).

Outcome: partial