Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та у подальшому збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 113907,77 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08.04.2020 по 07.10.2025 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивач звільнився з роботи за власним бажанням. На день звільнення відповідач нарахував позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 113907,77 грн, але виплатити її відмовився. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права. У зв`язку з зазначеним змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін, справа призначена до розгляду, сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, копію ухвали про відкриття провадження та копію позову отримав 24.11.2025, заяву про збільшення позовних вимог - 15.12.2025, відзив на позов не надав, клопотань про продовження процесуальних строків для подання відзиву від нього не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» з 01.04.2020 по 08.10.2025, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-9). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листка при звільненні станом на жовтень 2025 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 113907,77 грн. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 113907,77 грн. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved