Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

29 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через свого представника Павленка Д.О., засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 15935,87 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору №19.02.2019-100004201 від 19 лютого 2019 року відповідачка отримала кредит в сумі 9000,00 грн на банківську картку строком на 14 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом у вигляді фіксованої незмінюваної процентної ставки в розмірі 28%. 14 березня 2019 року між сторонами укладено договір №14.03.2019-010001146 відповідно до якого відбулось перекредитування/зарахування суми кредиту 9000,00 грн в рахунок вимоги про повернення суми кредиту за кредитним договором №19.02.2019-100004201 від 19 лютого 2019 року. В подальшому, 11 квітня 2019 року між сторонами укладено договір №11.04.2019-0100001279 відповідно до якого відбулось перекредитування/зарахування суми кредиту 9000,00 грн в рахунок вимоги про повернення суми кредиту за кредитним договором №14.03.2019-010001146 від 14 березня 2019 року. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед кредитором, у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 15936,87 грн, яка складається з 8915,87 грн тіла кредитку, 2520,00 грн процентів, 4500,00 грн заборгованість по штрафам, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання. Копію ухвали відповідачу було надіслано на адресу його місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином 16 грудня 2025 року. У відзиві відповідачка [PERSON] вказала, що позивач надавши докази нарахування суми кредиту, не долучив до матеріалів справи розрахунків по процентах та штрафу в розмірі 4500,00 грн. У відповіді на відзив представник ТОВ «Споживчий центр» Павленко Д.О. зазначив, що вимоги до [PERSON] є обґрунтованими, розрахунки проведені у відповідності до умов договору та чинного законодавства. Підстав для застосування пільги по звільненню від сплати штрафних санкцій немає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки від 19 лютого 2019 року які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу номер телефону, укладено кредитний договір №19.02.2019-100004201, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит строком на 14 календарних днів в сумі 9000,00 грн на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у вигляді фіксованої незмінюваної процентної ставки в розмірі 28 %. 14 березня 2019 року між сторонами укладено договір №14.03.2019-010001146 відповідно до якого відбулось перекредитування/зарахування суми кредиту 9000,00 грн в рахунок вимоги про повернення суми кредиту за кредитним договором №19.02.2019-100004201 від 19 лютого 2019 року. В подальшому, 11 квітня 2019 року між сторонами укладено договір №11.04.2019-0100001279 відповідно до якого відбулось перекредитування/зарахування суми кредиту 9000,00 грн в рахунок вимоги про повернення суми кредиту за кредитним договором №14.03.2019-010001146 від 14 березня 2019 року. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши указані договори [PERSON] взяла на себе зобов`язання забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів у визначений договорами 14 денний термін. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Розмір неустойки сторонами визначено в сумі 4500,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.п. 5.4, 7.1 Договору). З матеріалів справи вбачається неналежне виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно узгодженого сторонами графіка, а тому позивач нарахував заборгованість за неустойкою, в межах абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», тобто не більше половини суми, одержаної відповідачем за договором. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, [PERSON] має заборгованість перед позивачем в сумі 15935,87 грн, яка складається з: 8915,87 грн основного боргу, 2520,00 грн процентів 4500,00 грн неустойки. Судом встановлено, що у договорі №19.02.2019-100004201 від 19 лютого 2019 року денна процентна ставка встановлена на у рівні, яке відповідає законодавству на час виникнення кредитних правовідносин. А тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 2520,00 грн. Поряд з цим відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та на сьогоднішній день в Україні діє воєнний стан, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позики №19.02.2019-100004201 від 19 лютого 2019 року в сумі 4500,00 грн є незаконними та безпідставними. У решті вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 11435,87 грн (8915,87 + 2520,00 =11435,87). Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 71,77 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 2031,66 грн судового збору (2422,40 * 71,77 % =1738,56). На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079 ЦК України,

Outcome: partial