Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 30.03.2013 року Відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції зареєстрував шлюб між останньою та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 324. Від спільного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дітей, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та різні погляди на життя. Тому, враховуючи це та ряд інших причин сумісне життя і збереження сім`ї між ними стало неможливими. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені з серпня 2025 року. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з Відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам дітей. Шлюбні відносини між позивачем і відповідачем остаточно припинені. Позивачка вказує, що не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем і хоче розірвати шлюб. Строк для примирення просить не надавати. Позивачка на даний час проживає зі своїми батьками та двома малолітніми дітьми у Рівненській області. Окрім цього, на даний час остання не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Таким чином, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому просить з відповідача стягнути аліменти на утримання двох малолітніх дітей на рівні 1/3 з усіх видів свого заробітку (доходу), тобто по 1/6 на кожну дитину. Враховуючи вищевикладене, просить укладений між нею та відповідачем [PERSON] шлюб, розірвати. Після розірвання шлюбу позивачка просить її прізвище змінити на дівоче - [PERSON] . Стягувати щомісячно з [PERSON] , на утримання двох малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито провадження в справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивачки [PERSON] на адресу суду 29.12.2025 надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги просить задовільнити у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] на адресу суду 24.12.2025 надійшла заяву, у якій останній вказує що позовні вимоги визнає в повному обсязі та розгляд справи просить проводити у його відсутності. Крім цього, відповідач зазначає, що добровільно перераховує кошти позивачці на утримання їх дітей. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.03.2013 року у Відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №324, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 30.03.2013. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 02.11.2017 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 04.08.2023. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст.7 ч.8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи рівність прав та обов`язків щодо дитини як батька, так і матері, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує прав третіх осіб, а також те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, спростувань доводам позивачки суду таким не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів та розірвання шлюбу слід задовольнити у повному обсязі. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , як батька малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слід стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей, в розмірі у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 07.11.2025, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати і до досягнення старшою дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивачка при поданні позову сплатила судовий збір, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved