Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

24 вересня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира за підсудністю з Оболонського районного суду міста Києва надійшла справа за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд» та підписана представником позивача Пархомчуком С. В. Позов обґрунтовано тим, що 13 квітня 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1798097 (далі по тексту рішення - Кредитний договір), який підписаний позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Підписуючи Кредитний договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами кредитування. Сума виданого [PERSON] кредиту - 10 000 гривень, строк кредитування - 89 днів, процентна ставка - 1,90 % в день. Згідно з випискою з особового рахунку станом на 10 січня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 32 800,00 гривень, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 22 800,00 гривень. 24 грудня 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якогоТзОВ «Лінеура Україна» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу № 02-24122001 ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором. На підставі наведеного ТзОВ «ФК Кеш ту гоу» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 32 800 гривень, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 07 листопада 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Березенської Ю. О. надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що [PERSON] визнає позов частково, заперечуючи розмір заявлених до стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 22 800 гривень. Із тексту позовної заяви не вбачається жодних розрахунків заборгованості за Кредитним договором, а тому неможливо встановити за який період нараховані відсотки за користування кредитними коштами та за якими саме відсотковими ставками, а тому природа виникнення заборгованості зі сплати відсотків на загальну суму 22 800 гривень необґрунтована. Ті документи, які містяться в матеріалах справи, не містять жодної інформації щодо порядку, розміру та періоду нарахування відсотків за Кредитним договором. [PERSON] на підставі Кредитного договору отримала грошові кошти в розмірі 10 000 гривень строком на 30 днів. У відповідності до Кредитного договору, Графіку платежів, Паспорту споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною договору, сума процентів за користування кредитом складає 3 420,00 гривень.Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов Кредитного договору. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, що суперечить вимогам закону та актуальній практиці Верховного Суду. На переконання сторони відповідача, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку кредитування за період з 13 квітня 2021 року по 13 травня 2021 року в розмірі 3 420 гривень. Отже, [PERSON] позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором у розмірі 13 420 гривень, з яких 10 000 гривень - тіло кредиту (основного боргу) та 3 420,00 гривень - сума нарахованих відсотків за користування кредитом. Також [PERSON] просить суд стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 гривень відповідно до платіжних документів, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог. 10 листопада 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. На спростування аргументів відзиву представник позивача зазначає, що відповідно до п.4.2. Кредитного договору (порядок автопролонгації строку кредиту) сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно п.4.2.5 Кредитного договору загальна кількість атовпролонгацій обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Відповідач погодилася на умови, визначені Кредитним договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. 17 листопада 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Березенської Ю. О. надійшли заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача зазначає, що з урахуванням строковості Кредитного договору розмір відсотків відповідно до умов цього договору складає 3 420 гривень, виходячи з розрахунку: 10 000 грн (залишок тіла кредиту) х 1,14% (відсоткова ставка)/100% х 30 днів (строк позики). А загальний розмір заборгованості за Кредитним договором з урахування здійсненої відповідачем часткової сплати кредиту, складає (10000+3420)-8892=8689,20 гривень. Також представник відповідача звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів (додаткової угоди, електронного листа-повідомлення про інформування відповідача про новий строк (як це передбачено умовами договору) - пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальника, та автопролонгації строку кредитування.Наявність у кредитора можливості самовільно застосовувати правила автопролонгації строку кредитування та стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексу рішення - ЦПК України) при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст. 268 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 13 квітня 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Лінеура Україна» укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1798097 (Кредитний договір). Кредитний договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором T770 13 квітня 2021 року о 17:08:46. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору ТзОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору сума кредиту складає 10 000 гривень. Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.2 Кредитного договору). Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору (п. 1.4 Кредитного договору). Пунктом 1.4.2. Кредитного договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,03 % в день та застосовується на наступних умовах. Якщо клієнт до 12 березня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Пунктом 4.2.2. Кредитного договору передбачено, що клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів. Відповідно до п. 4.2.3. Кредитного договору за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору. У випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті (п. 4.2.4 Кредитного договору). Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом та не може перевищувати 120 днів (п. 4.2.5. Кредитного договору). У пунктах 2.1, 2.5 Кредитного договору встановлено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Суд установив, що відповідач [PERSON] факт укладення Кредитного договору та отримання суми кредиту в розмірі 10 000 гривень визнає, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню. Також установлено, що [PERSON] 13 квітня 2021 року підписала додаток №1 до Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписала паспорт споживчого кредитування, у якому міститься інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача: стандартна процентна ставка, відсотків річних: 693,50 % (або 1,9 % в день); знижена процентна ставка - 416,10 % (або 1,14 % в день); тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 5 Паспорту споживчого кредитування визначено порядок повернення кредиту: періодичні внесення - одноразово, сума платежу - 13 420 гривень. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 32 800 гривень, з яких тіло кредиту - 10 000 гривень; проценти на користування кредитом - 22 800 гривень. Суд установив, що 24 грудня 2021 року міжТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Матеріали справи містять належні докази здійснення розрахунку між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» на виконання умов договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу № 02-24122001 ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором в розмірі 32 800 гривень. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд ураховує, що Кредитний договір 13 квітня 2021 року підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, а тому такий договір укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Кредитного договору. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] у поданому відзиві на позовну заяву факту укладення кредитного договору не заперечує, позов визнає частково. Відповідач не погоджується виключно з порядком нарахування процентів за користування кредитними коштами. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Як уже встановлено судом [PERSON] на підставі Кредитного договору отримала кредит в розмірі 10 000 гривень строком на 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів - 13 травня 2021 року. Стандартна процентна ставка - 1,9 % в день від фактичного залишку заборгованості. Знижена процентна ставка - 1,14 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Суд ураховує, що відповідач визнає той факт, що вона належним чином не виконала умови Кредитного договору, отриману суму кредиту в повному обсязі не повернула. До відповіді на відзив представник позивача долучив деталізований розрахунок заборгованості, який здійснений первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна». Відповідно до вказаного розрахунку [PERSON] на виконання умов Кредитного договору здійснила 2 платежі, а саме: 10 травня 2021 року - 3 192 гривень та 10 червня 2021 року - 5 700 гривень. Такі платежі були зараховані кредитором на погашення процентів. З вищевказаного розрахунку заборгованості також встановлено, що впродовж 30 днів строку кредитування ТзОВ «Лінеура Україна» застосовувало знижену процентну ставку для розрахунку процентів за користування кредитними коштами. Додатком № 1 до Кредитного договору є Графік платежів, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалася 13 травня 2021 року сплатити 13 420 гривень (10 000 + 3 420). Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд ураховує, що погодженим строком кредитування у цій справі є період з 13 квітня по 13 травня 2021 року (30 календарних днів). Доказів того, що відповідач ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що в спірних правовідносинах відбулась автопролонгація строку кредитування. Позивач не довів доказами правомірність нарахування процентів за 89 днів користування кредитом в розмірі 22 800, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання первісним кредитором вимог п. 4.2.4 Кредитного договору щодо належного інформування відповідача про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Здійснивши тлумачення умов Кредитного договору, суд дійшов висновку, що передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони Кредитного договору не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), що законом не передбачено. Такий висновок опосередковано підтверджується і тим, що сам кредитор нараховує проценти саме за «користування позикою», а не як відповідальність за порушення зобов`язання. А тому, суд дійшов висновку, що кредитор у спірних правовідносинах має право на стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, розрахованих виключно в межах строку кредитування, тобто з 13 квітня 2021 року по 13 травня 2021 року. Суд ураховує, що загальна вартість кредиту для [PERSON] за умовами Кредитного договору становить 13 420 гривень, з яких 10 000 гривень - тіло кредиту; 2 812,53 420 гривень - проценти за користування кредитом. Також суд ураховує, що [PERSON] сплатила на виконання Кредитного договору 8 892 гривні. Таким чином, сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 4 528 гривень (тіло кредиту), виходячи з розрахунку (13 420 - 8 892). З наведених мотивів суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 334,29 гривень. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Суд установив, що 29 грудня 2023 року між ТзОВ «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С. В. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 3.3 якого факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Відповідно до Акту про отримання правової допомоги від 08 жовтня 2025 року загальна вартість послуг адвоката Пархомчука С. В. становить 10 500 гривень та складається з: консультація - 2 000 гривень; складання та подання до суду позовної заяви - 5 000 гривень, інші клопотання, складання процесуальних документів - 3 000 гривень; канцелярські витрати - 500 гривень. Копією платіжної інструкції № 39647 від 08 жовтня 2025 року підтверджено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» сплатило адвокату Пархомчуку С. В. гонорар у розмірі 10 500 гривень на підставі рахунку від 08 жовтня 2025 року та договору про надання правничої допомоги від 29 грудня 2023 року. Враховуючи висновок про часткове задоволення позову (на 13,8 %), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 449 гривень витрат на правничу допомогу. Також установлено, що 12 серпня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Березенською Ю. О. укладено договір про надання правничої допомоги № 34, відповідно до умов якого адвокат взяла на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у справі № 295/6664/25. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар в розмірі: ознайомлення та вивчення матеріалів справи № 295/6664/25 - 1000 гривень; надання консультації, здійснення адвокатських запитів, подання відзиву на позовну заяву, пояснень заперечень та ін. - 14 000 гривень. Крім того, 03 жовтня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Березенською Ю. О. укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 34 від 12 серпня 2025 року, відповідно до якої п. 1.1 договору про надання правничої допомоги № 34 від 12 серпня 2025 року доповнено наступним: адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у справі № 756/3557/25 в обсязі та умовах, передбачених цим догвором, а клієнт зобов`язаний оплатити надані послуги адвоката у порядку та строки обумовлені сторонами. Гонорар адвоката становить 14 000 гривень, з яких 2 000 гривень - ознайомлення з матеріалами справи № 756/3557/25; 12 000 гривень - подання адвокатських запитів, формування та подання відзиву на позовну заяву, пояснень, заперечень, заяв та клопотань, отримання рішення. Копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 25 від 07 листопада 2025 року та № 24 від 31 жовтня 2024 року підтверджено, що [PERSON] сплатила адвокату Березенській Ю. О. 14 000 гривень. Суд ураховує, що представник позивача заявляє про неспівмірність витрат відповідача на професійну правничу допомогу. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з урахуванням заяви представника позивача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесені [PERSON] судові витрати у зв`язку із розглядом цієї справи підлягають частковому відшкодуванню, а тому з ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» на користь [PERSON] слід стягнути 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що, на думку суду, в повній мірі відповідає критерію співмірності, розумності та виваженості.

Outcome: partial