Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 29.12.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №1400126 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді. Відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 30 днів, за сплатою 1,9% в день. Однак відповідачка [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 690 гривень. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договору факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 року. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021, відступило право вимоги за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн». Також представник позивача Пархомчук С.В. подав до суду заяву про відшкодування судових вимоги, в якій просив стягнути з відповідача 10 500 гривень витрат на професійну правову допомогу. Представник позивача Пархомчук С.В. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до договору №1400126 від 29.12.2020 року відповідачка [PERSON] отримала від ТОВ «Лінеура Україна» кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою 1,9% на день. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договору факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 року. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №2-07/09/2021, відступило право вимоги за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн». Таким чином до ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 року. Згідно виписки з особового рахунку станом на 12.06.2025 року відповідачка [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №1400126 від 29.12.2020 року у розмірі 19 690 гривень, що складається з 10 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу та 9690 гривень - заборгованість за відсотками. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 та 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підставним, у зв`язку з чим його слід задовольнити. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 гривень сплаченого судового збору. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію довіреності, акт про отримання правової допомоги, докази оплати правової допомоги, з яких убачається, що вартість наданих адвокатом послуг зі вивчення/збору документації та складання позовної заяви до відповідача становить 10 500 гривень. Враховуючи вказане, позивачем доведено надання йому адвокатом правової допомоги. Водночас процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). За висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2018 р.) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; У справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 р.) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. У розглядувані справі відповідач жодних заперечень щодо заяви про відшкодування судових витрат та доказів неспівмірності заявлених позивачкою витрат на правову допомогу або завищення їх розміру суду не надав. Тож підстави для зменшення зазначених витрат з мотивів їх неспівмірності відсутні.

Outcome: approved