Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 19.06.2024 року відповідач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі за текстом - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») кредитний договір № 8006392. 22.01.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу № 22012025/1, згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №22012025/1 від 22.01.2025 року, в якому під № 2872 була зазначена грошова вимога до відповідача за кредитним договором № 8006392в розмірі 19340,00 грн. При цьому, після відступлення права вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої в нього заборговані ні на рахунки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»», а ні на рахунки позивача. Водночас з моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 8006392 в розмірі 19340 грн, з яких 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8910 грн - сума заборгованості за відсотками, 5430 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами; а також просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 08.07.2025 року ухвалою суду (а.с.41-42) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем і його представником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 08.07.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.45-46), а відповідачу разом із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 08.07.2025 року № 03-17/979 (а.с.40), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 0691019327267 про особисте вручення йому 26.07.2025 року рекомендованого поштового відправлення № 0610267890580 (а.с.48). Крім того, суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на його поштову адресу, зазначену позивачем у змісті позовної заяви (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, яка в свою чергу була зазначена у змісті кредитного договору № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 (а.с.13), про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610267863779 (а.с.49-52), яке 29.07.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Окрім того, суд також ще надіслав відповідачу ухвалу на його електронну адресу, яка була зазначена представником позивача у змісті позовної заяви (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України та у кредитному договорі № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 (а.с.13), про що свідчить довідка про доставку електронного листа 10.07.2025 року (а.с.47). 20.07.2025 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву (відзив)з використанням системи «Електронний суд» (а.с.53-55), в якому визнав обставини укладення ним в електронній формі кредитного договору та отримання ним грошових коштів, але при цьому зазначив, що останні були отриманні в значно меншому обсязі ніж зазначено у позові. Також зазначив, що вважає нараховану позивачем суму боргу завищеною, зокрема з огляду на надмірні відсотки, які не відповідають принципам добросовісності та розумності, оскільки суттєво перевищують тіло кредиту. Крім того просив суд перевірити законність нарахування штрафних санкцій. У зв`язку з чим просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій, пені та неустойки, а також обмежитись стягненням суми фактично отриманих ним коштів (тіла кредиту). У встановлений судом строки позивач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема відповідь на відзив не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 19.06.2024 року о 20:21:24 годині [PERSON] уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договір № 8006392 про надання споживчого кредиту (а.с.5-14), з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора «С6392», відповідно до якого отримав кредит на суму 3000,00 грн на строк 360 днів із зобов`язанням сплатити проценти за користування ним в розмірі процентної ставки (стандартна) - 1,50% в день та із можливістю застосування зниженої процентної ставки 0,675% в день. Водночас Додатком № 1 до вище вказаного кредитного договору була Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.13 на звороті-14), яка також була одночасно підписана відповідачем в електронній формі одноразовим ідентифікатором «С6392» та містила в собі зазначення чистої суми кредиту - 3000 грн, розмір процентів нарахованих за користування кредитом протягом строку кредитування тривалістю 360 днів в період з 19.06.2024 року по 14.06.2025 року в сумі 15457,50 грн, а також розміру загальної вартості кредиту - 19200,00 грн. Аналогічні відомості про кредит містив в собі Паспорт споживчого кредиту / Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.15). При цьому, у пункті 2.1 кредитного договору його сторонами було узгоджено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , а у розділі «10. Реквізити та підписи сторін» щодо споживача [PERSON] зазначений контактний номер телефону [NUMBER] . В свою чергу інформація надана суду АТ «АКЦЕНТ-БАНК» («А-БАНК») за № 20.1.0.0.0/7-20250922/0205 від 25.09.2025 року (а.с.61) з витягом про рух коштів по рахунку (а.с.62-63), на виконання ухвали суду від 09.09.2025 року (а.с.57-58), підтверджують те, що фінансовим номером телефону [PERSON] на який відправляється інформація є +380502712006, який знаходився в анкетних даних клієнта, а також те, що на ім`я [PERSON] емітована картка № [NUMBER] , на яку 19.06.2024 року о 20:22:10 годині було зарахування коштів на суму 3000,00 грн. Факт отримання кредитних коштів у розмірі зазначеному в кредитному договорі, а саме 3000 грн, визнано самим відповідачем [PERSON] у змісті поданого ним відзиву на позовну заяву (а.с.53 на звороті), а також у змісті поданого відзиву відповідач [PERSON] зазначив у відомостях щодо себе номер телефону [NUMBER] . 22.01.2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 22012025/1 (а.с.16-19), згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому під № 2872 була зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 8006392, що підтверджується витягом з Реєстру боржників Додаток № 1 до Договору факторингу № 22012025/1 від 22.01.2025 року (а.с.21), а також копія акту приймання-передавання зазначеного вище Реєстру боржників від 22.01.2025 року (а.с.20). При цьому, суд відзначає те, що у змісті витягу з Реєстру боржників Додаток № 1 до Договору факторингу № 22012025/1 від 22.01.2025 року (а.с.21) було зазначено, що розмір права вимоги за кредитним договором № 8006392 відступається в розмірі 19340,00 грн, з яких 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8910 грн - сума заборгованості за відсотками, а 5430 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки у встановлений строк не повернув тіло кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитом, що не заперечено самим відповідачем у змісті поданого ним відзиву на позовну заяву. В свою чергу представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» було складено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 8006392 від 19.06.2024 року за період з 22.01.2025 року по 31.03.2025 року (а.с.22), згідно якого сума заборгованості становить 19340,00 грн, з яких 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8910 грн - сума заборгованості за відсотками, а 5430 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що внаслідок не повернення тіла кредиту та не сплати відсотки за користування кредитом у встановлений строк відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 року, укладеним з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах фактично отриманих коштів в розмірі 3000 грн та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами 8910 грн, що разом становить 11910 грн. Однак, водночас із цим суд не погоджується із самою сумою заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу, вважає безпідставною вимогу про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею, штрафом, з огляду на наступне. - щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу Позивачем заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн. При цьому, в пункті 1.3 кредитного договору № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 року (а.с.5 на звороті), в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.13 на звороті), яка є Додатком № 1 до кредитного договору, а також у Паспорт споживчого кредиту / Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.15) зазначено, що сума кредиту/ліміту кредиту становить 3000,00 грн. Проте у змісті витягу з Реєстру боржників Додаток № 1 до Договору факторингу № 22012025/1 від 22.01.2025 року (а.с.21) вже було зазначено, що відступалося право вимоги за кредитним договором № 8006392 в розмірі із розрахунку того, що сума заборгованості за основною сумою боргу становить 5000 грн. Однак, позивачем в змісті позовної заяви необґрунтовано внаслідок чого сума тілу кредиту за кредитним договором № 8006392 про надання споживчого кредиту/кредитного ліміту від 19.06.2024 року збільшилась з 3000 грн до 5000 грн, а до самої позовної заяви не додано доказів цього, зокрема змін узгоджених сторонами до умов кредитного договору щодо збільшення суми кредитування. В свою чергу, як вже зазначалось вище, інформація надана суду АТ «АКЦЕНТ-БАНК» («А-БАНК») за № 20.1.0.0.0/7-20250922/0205 від 25.09.2025 року (а.с.61) з витягом про рух коштів по рахунку (а.с.62-63) підтверджують те, що 19.06.2024 року о 20:22:10 годині на картку № [NUMBER] емітовану [PERSON] було зарахування коштів на суму саме 3000,00 грн, при цьому витяг про рух коштів по цьому рахунку за період з 19.06.2024 року по 20.06.2024 року не містить жодної транзакції щодо надходження [PERSON] коштів в розмірі 5000,00 грн або окремої додаткової транзакції в розмірі 2000,00 грн (як різниці між 3000,00 грн і 5000,00 грн). Тому суд вважає обґрунтованими заперечення проти позову висловленні відповідачем [PERSON] у змісті поданого ним відзиву на позовну заяву (відзиву) з приводу отримання ним грошових коштів в меншому обсязі ніж зазначено у позові. У зв`язку з чим суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу (тілу кредиту) лише в розмірі 3000 грн, тому в цій частині дана вимога підлягає задоволенню. Водночас обґрунтованість іншої частини цієї вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу (тілу кредиту) в розмірі понад 3000 грн позивачем не доведено, а відтак ця частина задоволення не підлягає. - щодо стягнення заборгованості за відсотками У змісті поданого відзиву на позовну заяву (відзиву) відповідач посилається на те, що вважає суму боргу завищеною з огляду на надмірність нарахованих за користування кредитом відсотків, які не відповідають принципам добросовісності та розумності, оскільки суттєво перевищують тіло кредиту. Однак, суд відзначає ту обставину, що зобов`язання відповідача [PERSON] , як позичальника, сплатити проценти за користування отриманим кредитом в розмірі процентної ставки (стандартна) - 1,50% в день було передбачено умовами пункту 1.5.1 самого договору № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 року (а.с.5-14), укладеного між ним та кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Також саме в такому розмірі проценти передбачалися у Паспорті споживчого кредиту / Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.15). Підписуючи кредитний договір своїм електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатору відповідач [PERSON] прийняв умови згаданого договору, зокрема щодо сплати ним процентів за користування кредитними коштами в розмірі обумовленому сторонами при укладенні. Окрім того суд відзначає і те, що умовами пункту 1.5.2 кредитного договору передбачалася можливість застосування зниженої процентної ставки 0,675% в день, у разі виконання позичальником відповідних умов щодо здійснення своєчасної сплати коштів. Тому за умов належного виконання відповідачем [PERSON] , як позичальником, своїх кредитних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів розмір нарахування йому процентів за користування кредитними коштами міг бути значно меншим. З приводу тверджень відповідача щодо надмірності нарахованих за користування кредитом відсотків, які не відповідають принципам добросовісності та розумності, то суд відзначає ту обставину, що сам укладений між сторонами кредитний договір був короткостроковим - на строк 360 днів. Тому суд вважає, що за умов виконання відповідачем, як позичальником, своїх кредитних зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, то по відношенню до позичальника не настали б наслідки пов`язані із нарахуванням до стягнення суми заборгованості у пред`явленому розмірі. Короткостроковий строк кредитування сам по собі пояснює причину вищої процентної ставки за користування такими коштами в порівнянні із довгостроковими кредитами, адже в противному випадку кредитор не отримує комерційної вигоди від укладення таких угод. Позивачем в пред`явленому позові заявлено до відповідача [PERSON] вимогу про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 8910 грн. В свою чергу умовами пункту 1.7.2 кредитного договору сторонами було погоджено, що загальні витрати на дату укладення договору за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки складає 15457,50 грн. У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.13 на звороті-14), яка є Додатком № 1 до вище вказаного кредитного договору, також зазначено, що сума процентів за користування кредитом, яка розрахована протягом строку кредитування 360 днів в період з 19.06.2024 року по 14.06.2025 року, становить 15457,50 грн. Відповідач [PERSON] в обґрунтування висловлених у відзиві заперечень щодо надмірності нарахування відсотків не надав суду свого контррозрахунку щодо кредитної заборгованості заявленої до стягнення позивачем, зокрема в частині щодо нарахування відсотків. У зв`язку з вище викладеним та з огляду на те, що сума заборгованості за відсотками пред`явлена позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 8910 грн, тобто заявлена в межах їх розміру розрахованого на строк кредитування при укладенні кредитного договору - 15457.50 грн, то суд не вбачає обґрунтованості у запереченнях відповідача щодо розміру відсотків нарахованих та пред`явлених до стягнення позивачем. - щодо стягнення заборгованості за пенею, штрафами Згідно пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року № 451/2023, від 06.11.2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 року № 49/2024, від 06.05.2024 року № 271/2024, від 23.07.2024 року № 469/2024, від 28.10.2024 року № 740/2024, від 14.01.2025 року № 26/2025, від 15.04.2025 року № 235/2025, від 14.07.2025 року № 478/2025 та від 20.10.2025 року № 793/2025, які в свою чергу були затверджені Законами України від 15.03.2022 року № 2119-IX, від 21.04.2022 року № 2212-IX, 22.05.2022 року № 2263-IX, 15.08.2022 року № 2500-IX, 16.11.2022 року № 2738-IX, 07.02.2023 року № 2915-ІХ, від 02.05.2023 року 3057-IX, від 27.07.2023 року № 3275-IX, від 08.11.2023 року № 3429-IX, від 06.02.2024 року № 3564-IX, від 08.05.2024 року № 3684-IX, від 23.07.2024 року № 3891-IX, від 29.10.2024 року № 4024-IX, від 15.01.2025 року № 4220-IX, від 16.04.2025 року № 4356-IX, від 15.07.2025 року № 4524-IX та від 21.10.2025 року 4643-IX. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафами за договором № 8006392 про надання споживчого кредиту від 19.06.2024 року у розмірі 5430 грн є необґрунтованими, оскільки нараховані у період дії в Україні воєнного стану, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. - щодо судових витрат Відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1864,64 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 61,58 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 11910 грн х 100% / 19340 грн), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 38,42 відсотків (100 - 61,58).

Outcome: partial