Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2025 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Спільних дітей вони не мають. З вересня 2025 року шлюбні відносини між ними фактично припинились, спільного господарства не ведуть. Спору щодо поділу спільного майна не має. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений між сторонами, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). 28 листопада 2025 року ухвалами судді Новокодацького районного суду міста Дніпра прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також відмовлено у задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача Кравченко О.О. сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила суд розглядати справу за її відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» заяву в якій визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що 15 травня 2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 483 (а. с. 11). Подружжя спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який у межах розгляду цієї справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. Таким чином, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також, з позовної заяви вбачається, що позивач понесла судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 968,96 гривень, а також очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень, однак будь-яких доказів на їх підтвердження позивачем суду не надано, крім наявності підтвердження того, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 968,96 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: approved