Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

До суду через систему «Електронний суд» в інтересах [PERSON] звернулась адвокат Погасій С.М. із заявою про видачу обмежувального припису. У заяві зазначає, що [PERSON] , [INFO] , являється матір`ю [PERSON] . [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на даний час він не працевлаштований, натомість періодично вчиняє домашнє фізичне насилля по відношенню до своєї матері. [PERSON] , потерпає від насильства зі сторони її сина [PERSON] з червня 2025 року. Поведінка сина негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після періодичних скандалів, сварок, образ, погроз та інших насильницьких дій з боку [PERSON] , заявниця має погіршення стану здоров`я. Своєю поведінкою [PERSON] робить їх спільне проживання неможливим, здійснюючи щодо заявниці психологічний тиск, висловлюючи на її адресу образи, погрози, а також побиття. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про вчинення насильства в сім`ї. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2025 по справі № 711/6104/25, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2025 у справі № 711/6104/25 встановлено обставини того, що 26.06.2025 року близько 05 год. 00 хв. [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , умисно наносив удари руками по обличчю, голові, завдавав ударів викруткою по руках та ногах по відношенню до своєї матері [PERSON] , 1951 р.н. та сестрі [PERSON] , які проживають разом із ним в [ADDRESS] , чим вчинив фізичне насильство, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На даний час, скандали, сварки, образи, погрози з боку [PERSON] не припиняються, що завдає погіршення психічного та фізіологічного стану здоров`я заявниці. Вона перебуває у постійному страху за своє життя та життя своєї доньки [PERSON] . Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] вважає, що необхідно застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання із заявницею, а також заборонити [PERSON] контактувати з нею в будь-який спосіб та наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання постраждалої особи. Просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 2) заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 50 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] адресою: [ADDRESS] . 3) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. У судовому засіданні представник заявника адвокат Погасій С.М. підтримала заяву. Додала, що [PERSON] 26.06.2025 вчинив сварку та періодично вчиняє насилля відносно матері. Наразі заявниці живе не вдома. Вважає, що поданих доказів достатньо для прийнятті рішення про видачу обмежувального припису. Заявник [PERSON] спочатку підтримала заяву у повному обсязі, а потім просила обмежити сина у спілкуванні з нею, оскільки їй шкода його і йому немає де жити. Додала, що у квартирі зараз проживати неможливо, оскільки квартира не придатна до проживання після пожежі. Повідомила, що сина бачила останній раз у червні. Їй відомо, що він перебуває на лікуванні у психіатричній лікарні. Вона і раніше намагалась його лікувати. Перепади настрою у сина почались віднедавна, до цього сварок не було, вважає, що це після того, як він повернувся з АТО. Характеризує його як добру людину та гарного сина, що трапилось наразі їй невідомо, вона від цього як мати душевно страждає. Додала, що квартира приватизована на 3 осіб: заявницю, її доньку та сина [PERSON] . [PERSON] повідомив, що наразі перебуває на лікуванні у психіатричній лікарні, має діагноз «шизофренія» (так було написано раніше у виписках). Наразі вирішується питання про встановлення йому групи інвалідності. Змоги покинути лікувальний заклад не має та не має мобільного зв`язку. Він проти видання щодо нього обмежувального припису, оскільки, коли він пролікується, то йти немає куди, іншого майна не має. Відчуває себе хворим, тому і вчинив такі дії. Щиро шкодує про це і просить вибачення у матері. Обставини, які встановлені судом. [PERSON] є сином [PERSON] , указане визнається учасниками справи і не підлягає доказуванні у силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , про що свідчать надані копії паспортів. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2025 (справа № 711/6104/25) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. У постанові зазначено, що 26.06.2025 року близько 05 год. 00 хв. [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , умисно наносив удари руками по обличчю, голові, завдавав ударів викруткою по руках та ногах по відношенню до своєї матері [PERSON] , 1951 р.н. та сестри [PERSON] , які проживають разом із ним в [ADDRESS] , чим вчинив фізичне насильство, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] у судове засідання на з`явився. Відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження для таких осіб, передбаченої законом. Судом встановлено, що [PERSON] вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а тому суд вважав, що підстави для примусового його направлення для проходження програми, відповідно до ст. 39-1 КУпАП, щодо особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відсутні. Інших доказів до поданої заяви про видачу обмежувального припису представником адвокатом Погасій С.М. до суду не надано. На запит суду Комунальне некомерційне підприємство «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» надала відповідь про те, що пацієнт [PERSON] , [INFO] , перебуває на стаціонарному лікуванні у закладі з 04.12.2025. Психіатричний стан пацієнта дозволяє йому брати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, який може забезпечити заклад. Кінцевий термін лікування пацієнта на даний час остаточно не встановлено, орієнтовно лікування буде продовжуватись протягом двотижневого терміну. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною 4 статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду. Судом встановлено, що [PERSON] 26.06.2025 вчинив домашнє насильство щодо своєї матері [PERSON] та сестри [PERSON] , що встановлено постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2025 (справа 711/6104/25). Крім того, [PERSON] на час розгляду заяви про видачу обмежувального припису перебуває на стаціонарному лікуванні з 24.12.2025 у Комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», яке буде тривати протягом двох тижнів. Представником заявника адвокатом Погасій С.М. та заявницею [PERSON] не надано суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків домашнього насильства, або продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, з огляду на надані докази, можливо зробити висновок, що дії [PERSON] щодо своєї матері не були систематичними, вчинені одноразово і не призводили до тяжких наслідків. Належить наголосити на тому, що подана заява про видачу обмежувального припису має ряд неузгодженостей та певних суперечностей, а саме суду не надано інформації щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , де проживають заявник та її син, відомостей щодо тяжкості отриманих ушкоджень [PERSON] після вчинення відносно неї насилля 26.06.2025, доказів того, що на час подання заяви тривають сварки, образи, погрози з боку [PERSON] (з огляду на перебування останнього на стаціонарному лікуванні). Суд враховує відсутність ризиків, адже конфліктна ситуація, на яку є посилання у заяві, виникла 26.06.2025, заяву про видачу обмежувального припису подано до суду представником заявника більше ніж за 5 місяців - 19.12.2025, також у засіданні [PERSON] зазначає, що [PERSON] вона бачила останній раз у червні 2025 року, такого роду конфлікт між ними виник уперше, [PERSON] вибачився перед [PERSON] , а та у свою чергу прийняла вибачення. Відтак, суд за результатами розгляду цієї справи у порядку окремого провадження, не встановив жодних даних щодо можливого настання тяжких чи особливо тяжких наслідків у разі невидачі обмежувального припису за заявою [PERSON] . У свою чергу, за відсутності правових підстав для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed