Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У квітні до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 31.10.2024 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство з необхідних кредитів» було укладено договір позики №73237992, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 10000 грн на визначений строк, а позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. На виконання умов договору товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що був ним вказаний при укладені договору в сумі 10000 грн. Станом на 13.02.2025 заборгованість [PERSON] складає 16359,50 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за кредитним договором, 459,50 грн заборгованість за несплаченими базовими процентами, 4860,00 грн заборгованість за несплаченими процентами на прострочену позику, 1000,00 грн заборгованість за комісією. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 73237992 від 31.10.2024 у розмірі 16359,50 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача Ушакевич М.П. не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 січня 2026 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.10.2024 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство з необхідних кредитів» було укладено договір позики №73237992, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 10000 грн, дата повернення кредиту-14.11.2024, денна процентна ставка- 1,000% в день, проценти за понадстрокове користування Кредитом- 2,70%, пеня- 2,70% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка- 3719,33%, орієнтовна загальна вартість кредиту -11499,50 грн. На виконання умов договору товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що був ним вказаний при укладені договору в сумі 10000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» вих. № КД-000010306/ТНПП від 12.02.2025. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконував, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 13.02.2025 складає 16359,50 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за кредитним договором, 499,50 грн заборгованість за процентами, 4860,00 грн проценти за понадстрокове користування, 1000,00 грн комісія. Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності дост.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно повернення суми кредиту і сплати процентів за користування ним, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 16349,50 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн. З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представником позивача з метою документального підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу надано: договір № 03-08/2023 про надання правничої допомоги від 03 серпня 2023 року, акту приймання передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги до договору № 03-08/2023 від 11.02.2025, платіжну інструкцію від 24.02.2025, за яким вартість виконаних робіт адвокатом склала 7100 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність. Представником позивача надано суду всі необхідні документи, які підтверджують надання позивачеві правової допомоги саме у цій справі. Разом з тим, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, та доходить висновку, що розмір заявлених до стягнення із позивача витрат на правову допомогу в сумі 7100 грн не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співставні з обсягом і змістом наданих послуг. При цьому, суд дослідив питання обґрунтованості витрат та врахував, що представник позивача до суду жодного разу не з`явився, скористався своїм правом на подачу заяви про розгляд справи за його відсутністю. Окрім того, справа також не обтяжена великою кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною і підготовка до її розгляду, оскільки явно не потребувала значних затрат часу та зусиль професійного адвоката, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню у вказаній справі, спірні правовідносини не передбачають. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи предмет позову, обсяг роботи та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, оцінюючи в тому числі й необхідність та розумність таких витрат, суд вважає, що заявлена сума у розмірі 7100 грн не є співмірною, а відтак доходить висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 4000 грн, що за даних обставин справи буде справедливим, розумним та співмірним відшкодуванням таких витрат.

Outcome: approved