Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 29.10.2025 року, представник позивача звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення громадського порядку і громадської безпеки, винесеною інспектором Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшим лейтенантом поліції Лубівим Василем Васильовичем, серії «ГАБІ» №807585 від 16.10.2022 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. У разі його несплати нормами чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 308 КУпАП, передбачено подвійний розмір штрафу, тобто 1700 гривень. У вказаній постанові зазначається, що 16.10.2022 року о 14 годині 30 хвилин в [ADDRESS] [PERSON] здійснив завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102» про пошкодження зелених насаджень. Після того, як позивач аж у 2025 році дізнався про незаконне, на його погляд, притягнення до адміністративної відповідальності, він звернувся до суду з позовом про скасування відповідної постанови. Суд, у свою чергу, дійшов висновку, що за викладених в оскаржуваній постанові обставин [PERSON] здійснив виклик на спецлінію «102», у зв`язку з вчиненням, на його думку, протиправних дій його сусіда [PERSON] . У результаті судового оскарження вказаної постанови вона була скасована, а провадження стосовно нього закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Станом на дату винесення відповідного судового рішення виконавче провадження постановою від 21.03.2025 року вже було завершено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» як фактично виконане. Так як постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була скасована рішенням суду, то підстава, на якій було стягнуто штраф у розмірі 1700 гривень та виконавчий збір 170 гривень, відпала. Як наслідок, у позивача з`явилися правові підстави повернення стягнутих коштів. 20.08.2025 року [PERSON] звернувся до Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області із заявою про повернення грошових коштів, які були стягнуті у примусовому порядку за вищевказаною постановою. Листом від 25.08.2025 року позивачу було відмовлено. Більше того, з метою введення позивача в оману в ньому зазначено про 850 грн штрафу і 85 грн виконавчого збору, але в постанові про закінчення виконавчого провадження цей же виконавець зазначає про фактичне списання подвійного штрафу у розмірі 1700 гривень і 170 гривень виконавчого збору. Дані обставини і змусили [PERSON] звернутись до суду з даним позовом, оскільки в позасудовому порядку вирішити даний спір не видається за можливе. Також, зазначає, що дана постанова на момент виконавчого провадження не була скасована, а тому до цих правовідносин не може бути застосований Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затверджений наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. Тому, просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на користь [PERSON] , безпідставно набуті кошти в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень штрафу, грошові кошти в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень виконавчого збору, а всього - 1 870 (одна тисяча вісімсот сімдесят) гривень, та стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь [PERSON] , понесені судові витрати. 12.11.2025 року від представника ГУНП в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що поданий позов до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області є передчасним, оскільки позивач не дотримався встановленого порядку досудового врегулювання спору, оскільки не звертався до ГУНП в Івано-Франківській області із відповідною вимогою (заявою) про повернення безпідставно набутого майна (коштів). Відповідно до усталеної судової практики та принципів судового процесу, звернення до суду можливе лише у випадку наявності порушеного права або законного інтересу. У даному ж випадку відсутні докази, що відповідач вчинив будь-які дії, які б свідчили про порушення його прав. Таким чином, оскільки позивач не вичерпав наявні позасудові способи врегулювання спору та не надав суду підтвердження звернення до ГУНП із вимогою про повернення коштів, подання даного позову є передчасним. Враховуючи наведене, суд повинен дійти висновку, що відсутні підстави для судового розгляду спору в даний час, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду як подана передчасно. Більше того в ГУНП в Івано-Франківській області повноважень на повернення коштів сплачених позивачем. ГУНП в області звертає увагу на те, що на момент примусового стягнення з позивача коштів юридична підстава для такого стягнення існувала, оскільки була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що кошти були стягнуті помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що кошти були стягнуті надміру, тобто в розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням суду про скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Також, зазначають, що в цій справі відповідачем повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову до ГУНП в Івано-Франківській області, оскільки зазначений орган не наділений повноваженнями щодо повернення коштів. Тому, просять відмовити в задоволенні позовних вимог. 17.11.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій посилається на те, що ознайомившись із відзивом на позовну заяву, поданим ГУНП в Івано-Франківській області, категорично не погоджуюсь з зазначеним відзивом, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідач вказує, що «позивач не вичерпав наявні позасудові способи врегулювання спору та не надав суду підтвердження звернення до ГУНП із вимогою про повернення коштів, подання даного позову є передчасним». Проте, як вже вказувалось стороною позивача у позовній заяві, чинне законодавство не передбачає обов`язкового застосування процедури досудового врегулювання спору в цій категорії справ, у зв`язку з чим відповідні заходи позивачем чи його представником не проводилися. Крім того, якщо відповідач вважає, що дане звернення до суду є передчасним, то ГУНП в Івано-Франківській області не позбавлене можливості в добровільному порядку повернути кошти [PERSON] , внаслідок чого проблему буде вичерпано та позивач буде мати змогу та підставу звернутися до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду. Щодо переконання відповідача, що у цій справі відповідачем повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, то позивач погоджується з вказаним твердженням. З огляду на зазначене і залучено ГУНП в Івано-Франківській області до участі у даній справі у якості відповідача, оскільки даний орган є виконує функції держави та діє від її імені. При цьому відповідач сам же вказує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи. Тому, просить задовольнити позовні вимоги. 18.11.2025 року від представника Головно управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області надійшло пояснення на позовну заяву, в якому посилається на те, що органи Казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на ГУДКСУ в Івано-Франківській області за дії інших органів. Головне управління Казначейства не перебуває в жодних правовідносинах з позивачем, який не є розпорядником бюджетних коштів. Як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.09.2025 року за № 3-325/3/15/1-27/254, 21 березня 2025 року кошти, зазначені у прохальній частині позовної заяви та стягнуті із рахунків [PERSON] , у ході виконання виконавчого провадження № 70367149, перераховані у дохід держави, зокрема, перераховано 1700 грн. штрафу згідно з платіжною інструкцією № 3507, 170 грн. виконавчого збору згідно з платіжною інструкцією № 3506. Згідно з даними електронної бази даних Казначейства вищезазначені кошти зараховано на наступні рахунки: 1700,00 грн. штрафу зараховано на рахунок з обліку надходжень державного бюджету № UA138999980313000106000009616, відкритий на ім`я ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області (для ТГ м.Коломия) за ККДБ 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»; 170,00 грн. зараховано на рахунок з обліку надходжень державного бюджету № UA138999980333289305000009616, відкритий на ім`я ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області (для ТГ м.Коломия) за ККДБ 22070000 «Виконавчий збір». Отже, виходячи із норм законодавства, рахунки [NUMBER] та UA138999980333289305000009616 є бюджетними рахунками, що відкриваються для зарахування надходжень до Державного бюджету, а не рахунками Головного управління ДКСУ в ІваноФранківській області. Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 органом, що конролює справляння надходжень бюджету за ККДБ 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» та за ККДБ 22070000 «Виконавчий збір» є Державна виконавча служба. Таким чином, при повернення даних коштів конролюючий орган має надати до органу Казначейства подання щодо повернення коштів. Згідно зазначених платіжних інструкцій, на рахунки UA138999980313000106000009616 та UA138999980333289305000009616 зараховано 1700,00 грн. штрафу та 170,00 грн. виконавчого збору це є бюджетні рахунки, що відкривається для зарахування надходжень до Державного бюджету. Отже, одержувачем коштів, що надходять на ці рахунки, є не ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області, а Держвний бюджет. Оскільки кошти в сумі 1870,00 грн., були зараховані до Державного бюджету України, а саме на рахунки призначені для обліку з надходжень державного бюджету за ККДБ 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» та для обліку надходжень державного бюджету «Виконавчий збір» за платіжними інструкціями Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а не на реєстраційні рахунки Головного управління Казначейства, як стверджує позивач. Дані кошти не набувалися і не могли бути набуті третьою особою згідно нормативних актів, а перераховувалися розпорядником бюджетних коштів, а саме Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (через Головне управління Казначейства як орган, визначений законодавцем, який здійснює обслуговування бюджетних установ) на підставі виконавчого провадження та зараховувалися до Державного бюджету України на підставі рахунків, зазначених у платіжних інструкціях Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Тому, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Головного управління Казначейства в повному обсязі. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 03.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.03.2025 року, головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби в Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Микицеєм В.Д., при примусовому виконанні постанови № 807585, виданої 16.10.2022 року Коломийським РВП ГУНП в Івано-Франківській області, про стягнення із [PERSON] , штрафу, в розмірі 1700 грн., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 70367149, у зв`язку з фактичним повним виконанням (а.с. 14). Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07.2025 року, по справі № 346/1688/25, позов [PERSON] , в інтересах якого діє: адвокат: Репало Олексій Олександрович, до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задоволено, скасовано постанову серії «ГАБІ» № 807585, винесену інспектором Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Лубівим Василем Васильовичем 16.10.2022 року, якою [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень, та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв?язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП (а.с. 15-22). Згідно з копією постанови про відкриття провадження від 17.11.2022 року, головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби в Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Микицеєм В.Д., при примусовому виконанні постанови № 807585, виданої 16.10.2022 року Коломийським РВП ГУНП в Івано-Франківській області, про стягнення із [PERSON] , штрафу, в розмірі 1700 грн., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70367149 (а.с. 23). Відповідно до копії платіжної інструкції № 3507 від 21.03.2025 року, кошти, зазначені у прохальній частині позовної заяви та стягнуті із рахунків [PERSON] , у ході виконання виконавчого провадження № 70367149, перераховані у дохід держави, зокрема, перераховано 1700 грн. штрафу, зараховано на рахунок з обліку надходжень державного бюджету № UA138999980313000106000009616, відкритий на ім`я ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області (для ТГ м.Коломия) за ККДБ 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» (а.с. 62). Згідно з копією платіжної інструкції № 3506 від 21.03.2025 року, кошти, зазначені у прохальній частині позовної заяви та стягнуті із рахунків [PERSON] , у ході виконання виконавчого провадження № 70367149, перераховані у дохід держави, зокрема, перераховано 170 грн. виконавчого збору, та зараховано на рахунок з обліку надходжень державного бюджету № UA138999980333289305000009616, відкритий на ім`я ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області (для ТГ м.Коломия) за ККДБ 22070000 «Виконавчий збір» (а.с. 63). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. V. Оцінка суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787. Порядок №787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума, яка була стягнута з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (п. 51, 52). В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що після визнання протиправною та скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 зроблено висновок, що з огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими (п. 37). У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст.1212ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позов слід задовільнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved