Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] (далі - позивач або [PERSON] ), від імені якого діє представник [PERSON] (далі - представник позивача або [PERSON] ) звернулись в суд з позовом до Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі - відповідач або Колодяжненська сільська рада) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що [INFO] помер його дід [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкової маси, з поміж іншого, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. У приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікової О. В. заведено спадкова справа № 27/2025 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач зазначає, що за вказаних обставин реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку, шляхом визнання за ним відповідного права. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1296 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Колодяжненська сільська рада Ковельського району Волинської області у заяві про розгляд справи за її відсутності від 18.11.2025 повідомила про визнання позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою від 03.11.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребував у приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Олєйнікової О.В. спадкову справу, підготовче засідання у справі призначив на 02.12.2025, ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. Ухвалою суду від 02.12.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду на 05.01.2026. У судове засідання 05.01.2026 учасники справи не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечив. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.2025, виданого повторно доводиться та обставина, що [PERSON] народився [INFO] в селі Грушівка, Ковельського району, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 68 років, у с. Грушівка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , від 03.10.2024. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2024, виданого повторно виконавчим комітетом Білашівської сільської ради Ковельського району, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 80 років у с. Грушівка. [INFO] помер [PERSON] у віці 91 рік, у с. Грушівка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.04.1998, виданого Білашівською сільською радою. З довідки № 445 від 20.12.2024, виданої Колодяжненською сільською радою Ковельського району вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 4 за 1996-2000 роки по [ADDRESS] був зареєстрований та постійно проживав до своєї смерті [PERSON] із 1951 року і був виписаний в зв`язку зі смертю, помер [INFO] . В даному житловому будинку на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована невістка - [PERSON] із 1953 року і була виписана у зв`язку із смертю, померла [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] в Білашівській сільській раді не посвідчувався. В управління та володіння спадковим майном [PERSON] вступив його онук [PERSON] . Витягом з погосподарської книги № 4 села Грушівка за 1996-2000 роки Колодяжненської сільської ради Ковельського району підтверджується, що по особовому рахунку № [NUMBER] рахується житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який належав [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS] . Будинок побудований у 1951 році. Відповіддю Комунального підприємства «Волиньпроект» від 22.06.2025 № 322/01-04 вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Вартість житлового будинку в [ADDRESS] складає 97312,00 грн. відповідно до висновку про вартість нерухомого майна № 209-Н від 23.06.2025. З копії технічного паспорту, який складений 23.06.2025 ФОП [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] 1951 року побудови, загальна площа - 65,9 кв.м., житлова площа - 39,4 кв.м. та допоміжна площа - 26,5 кв.м. Житловий будинок не містить ознак самочинного будівництва. З копії спадкової справи № 27/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена приватним нотаріусом Ковельської районного нотаріального округу Олєйніковою О.В. вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] . У матеріалах спадкової справи інформація про інших спадкоємців відсутня. [PERSON] нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.04.2025 на спадкове майно до складу якого увійшло: - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Батьківщина» с. Білашів, Ковельського району Волинської області розміром 3,28 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на земельну частку (пай) серії РН № 065364. - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Батьківщина» с. Білашів, Ковельського району Волинської області розміром 3,28 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на земельну частку (пай) серії РН № 065363. Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Олєйнікової О.В. від 03.04.2025 № 135/02-31 спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] через відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26 Про Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах запис у погосподарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності. Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Отже, суд дійшов висновку, що право власності у [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло з моменту його побудови у 1951 році (такий рік побудови вказаний у витягу з погосподарської книги) відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.2 ст.548 ЦК УРСР). Згідно зі ст.529 ЦК УРСР до першої черги спадкоємців за законом належать у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідач подав суду заяву у якій визнав позов. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання Колодяжненською сільською радою позову, на переконання суду, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону, а тому суд не вбачає підстав для відмови у його прийнятті. Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] (онук) після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки він вступив в управління та володіння його майном, що підтверджується довідкою Колодяжненської сільської ради. Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Постановою від 03.04.2025 № 135/02-32 нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності на зазначені вище будинки правовстановлюючих документів. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved