Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Дніпра з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстровано 20 січня 1999 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2024 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді від 23 вересня 2025 року відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін. У судове засідання позивач та відповідач, які повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули. Позивач позов підтримав, просив задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач не заперечувала щодо позову, просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 56 СК України чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як установлено ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 20 січня 1999 року, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів грромадянського стану м. Костянтинівки Донецької області, актовий запис за № 15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). У шлюбі сторони мають повнолітню доньку. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з вересня 2024 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу та не просили суд надати строк для їх примирення та збереження сім`ї, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна фактично відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не виявила бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим необхідно прізвище [PERSON] залишити [PERSON] . Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: approved