Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Лубенської міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Спільне життя сім`ї не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства, стосунки припинено. Після розірвання стосунків дитина залишилась проживати разом із батьком. [PERSON] участі у вихованні сина не приймала, матеріальної підтримки дитині не надавала. [PERSON] є дитиною з інвалідністю з діагнозом вроджена вада головного мозку: одиночна церебральна арахноідальна кіста задньої черепної ямки головного мозку, лівобічний геміпарез спастичний, затримка ста кінетичного та психомовного розвитку. Недорозвиток мови першого рівня. В зв`язку із вказаним діагнозом, дитина потребує постійного дороговартісного лікування. Станом на дату звернення з даною позовною заявою, дитина проживає разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні. [PERSON] кошти на утримання дитини не надає, участі у її вихованні та розвитку не бере, її життям не цікавиться. [PERSON] не турбується про матеріальний стан дитини, повністю усунулася від питань її забезпечення. Позивач самостійно, без участі відповідача, турбується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, створює всі умови для її виховання й розвитку, без допомоги матері намагається її забезпечувати, несе всі відповідні витрати щодо придбання одягу, їжі, сплати комунальних послуг, забезпечення гідних умов проживання та лікування. За невиконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. [PERSON] станом на дату подання позовної являється військовослужбовцем. Самостійне виконання ним батьківських обов`язків без допомоги матері і так сильно утруднене з об`єктивної причини. Наявність обмежень щодо необхідності постійного узгодження з матір`ю дій та рішень під час виховання дитини, додатково ускладнює це завдання та поставило питання щодо необхідності вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав в судовому порядку. Позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та його представник Антіхович В.В. позов підтримали, прохали його задовольнити, обґрунтовуючи його обставинами викладеними в позові. [PERSON] пояснив, що у [PERSON] немає бажання займатись дитиною, дитиною займається його мати. [PERSON] нотаріально відмовилась від батьківства. Антіхович В.В. зазначив, що під час обстеження умов проживання [PERSON] працівниками Органу опіки та піклування, малолітнього [PERSON] там не було. Вони не встановили, що там були за діти і чи були вони дітьми відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала та пояснила, що вона має двох дітей, малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю, який сам себе не обслуговує і йому потрібен постійний догляд. Старша донька ходить до школи. Вона не має власного житла і тому змушена винаймати житло, для цього вона має працювати, щоб мати можливість сплачувати оренду, оскільки допомоги від будь-яких осіб, в тому числі і [PERSON] , не отримує. Для того щоб мати можливість працювати та утримувати себе та дітей вона домовилась з матір`ю [PERSON] бабусею малолітнього сина, що під час її робочих днів, онук буде знаходитись у неї. У свої вихідні вона забирала сина додому і повністю ним опікувалась. З січня 2025 року син з нею не проживає, тому що в неї незручний графік роботи з 07.00 год. до 22.00 год., три робочі дні через три вихідні, тому на свої вихідні вона приїздила до сина і піклувалась ним за адресою бабусі. Вона фізично не в змозі доглядати за сином і працювати. Стан здоров`я дитини не дозволяє відвідувати садочок. Крім того, в неї ще є донька, яку потрібно утримувати та сплачувати за оренду квартири, а тому вона повинна працювати. З 04.10.2025 року вона сина не бачила, оскільки його бабуся та батько перешкоджають їй у спілкуванні з ним. Синові нею був оформлений статус дитини інваліда та вона отримувала соціальну допомогу, але батько дитини з лютого 2025 року переоформив цю допомогу на себе. На сьогоднішній день сина повністю забезпечує його батько. Вона тільки привозить подарунки, продукти, гостинці. Пояснила, що згодна з позовом, хоч вона і юридично не буде матір`ю, але залишається матір`ю дитини фактично. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначила про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки комісія прийшла до висновку, що на даний час питання про позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним, оскільки в її діях прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.03.2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7). Згідно акту обстеження домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на час обстеження встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , [INFO]., разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO]. (а.с. 8) Даний факт також підтверджується актом №99 про фактичне місце проживання/не проживання особи/осіб від 26.09.2025 року. (а.с. 9) До складу сім`ї [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , входить син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) Відповідно довідки №02-04/23 від 24.03.2025 [PERSON] , 2020 року народження, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, як особа з інвалідністю з дитинства. (а.с. 11) [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю з діагнозом: вроджена вада розвитку головного мозку: одиночна церебральна арахноідальна кіста задньої черепної ямки головного мозку, лівобічний геміпарез спастичний, затримка стакінетичного та психомовного розвитку. Недорозвиток мови першого рівня. (а.с. 12-25) Відповідно листа Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області №103222-2025 від 10.06.2025 в ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] , [INFO] , притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. На обліку поліції та служби у справах дітей Лубенської міської ради [PERSON] не перебуває. (а.с. 26) Згідно постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.06.2025 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Як вбачається із вищевказаної постанови суду від 30.06.2025 року за адресою проживання відповідача [PERSON] (на той момент) [ADDRESS] , разом з нею проживали її малолітні діти. (а.с. 65) Згідно заяви від 18.06.2025, засвідченої приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Тищенко І.В., відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 86) Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області №01-19/704 від 06.10.2025 року, Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також у висновку Органу опіки та піклування зазначено, що за добровільною згодою та домовленістю матері [PERSON] з бабусею дитини по батьковій лінії, мати інколи, коли їздила на роботу, залишаючи сина у родині свекрухи. Зі слів [PERSON] хлопчик постійно став проживати за домовленістю з бабусею і дідусем з січня 2025 року хоча мати продовжувала періодично забирати його до себе. Про це свідчить акт обстеження умов проживання [PERSON] , складений спеціалістами Служби у справах дітей спільно з т.в.о ювенальної превенції від 14.05.2025 року. На час обстеження син [PERSON] був з матір`ю [PERSON] у орендованій квартирі [ADDRESS] . Коли дитина проживала з матір`ю вона займалася його вихованням та лікуванням, разом з колишнім чоловіком возила його в національну дитячу спеціалізовану лікарню «Охмадит» та в лікувальні заклади м. Полтави. Віддаючи сина бабусі, мати забезпечувала [PERSON] необхідними ліками та одягом. Батько дитини [PERSON] на даний час є військовослужбовцем ЗСУ. 18.06.2025року мати дитини [PERSON] засвідчила згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , у приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області, але на комісії з питань захисту прав дитини 18.09.2025 року повідомила членам комісії, що хвилюється за свого сина. [PERSON] позитивно характеризується головою будинкового комітету [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, заслухавши на комісії пояснення матері дитини [PERSON] , баби дитини [PERSON] , представника позивача адвоката Антіховича В.В. комісія прийшла до висновку, що на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав матері дитини є передчасним, оскільки в її діях прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. (а.с. 82-84) Відповідно акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 11.12.2025 року за адресою [ADDRESS] , де проживають [PERSON] , [INFO]. - бабуся, [PERSON] , 1953 р.н. - дідусь, [PERSON] , [INFO] - онук. Встановлено, що в будинку опалення газове та дров`яне, наявне електро та водопостачання, туалет на вулиці. Санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний. Будинок приватний, на його території є господарські будівлі, присадибна ділянка, ведеться сільське господарство. Будинок мебльований, наявна побутова техніка. В помешканні чисто, прибрано, тепло, затишно. Для виховання та розвитку дитини є окрема мебльована кімната, в якій хлопчик проживає разом із бабусею. Забезпечений одягом, взуттям, іграшками. Продукти харчування в достатній кількості. Дитина має певні вади здоров`я та потребує особливого догляду. Баба та дід пенсійного віку. На час обстеження батько хлопчика [PERSON] був відсутній, несе службу в ЗСУ. (а.с. 114) Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що позивач її син. [PERSON] залишала їм онука, спочатку на вихідні забирала до себе додому, а тепер не забирає. В жовтні 2025 року останній раз спілкувалась з дитиною. З січня 2025 року дитина проживає у них. Спочатку позивач з [PERSON] жили у них в селі в будинку навпроти. У них народилась дитина. Коли дитині виповнилось 2,5 роки [PERSON] забрала дитину і пішла жити на квартиру в м. Лубни. Дитину привозила до них на час її роботи, а на вихідні забирала. Позивач приходив до них та займався дитиною. Так тривало близько року. В 2023 році [PERSON] оформила дитині інвалідність, а в 2025 році виплати по інвалідності переоформили на позивача. В 2024 році вона з сином багато разів возили онука в лікарню. [PERSON] перебувала з ним на лікування в стаціонарі лікарні м. Полтава та один раз їздила в м. Київ до лікаря-генетика та збирала документи для оформлення інвалідності. Вона з сином та онуком двічі їздила в м. Київ в хірургію та двічі в м. Полтаву. Усі поїздки та лікування забезпечував батько дитини. [PERSON] не бере участі у витратах та догляді за сином. В грудні 2024 року позивача мобілізували, а онук залишився з ними. [PERSON] відвідувала дитину на день народження в лютому 2025 року і [INFO] , коштами не допомагала, не піклувалась його здоров`ям та розвитком. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач є її племінником. Сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалась в 2023 році. Дитина залишилась з бабусею в с. Н. Булатець. [PERSON] зняла квартиру у м. Лубни та на кілька днів брала дитину до себе коли була вихідна. Мати оформила дитині інвалідність і на неї було покладено опіку та призначені виплати. З кінця 2024 року дитина проживає у бабусі та утримується за рахунок батька та бабусі з дідусем. Мати не приймає участі в утриманні дитини. Виплати по інвалідності дитини були переоформлені на батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю, у них народилась дитина. Через деякий час [PERSON] виїхала з дитиною з села, зняла квартиру в м. Лубни. Дитина проживала з нею 8 місяців. З 2023 року дитина проживала і з матір`ю, і з бабусею, а з кінця 2024 року дитина проживає в селі з бабусею. Батько працював та утримував дитину. Щодо тверджень представника позивача Антіховича В.В. про те, що під час обстеження умов проживання [PERSON] працівниками Органу опіки та піклування, малолітнього [PERSON] там не було, суд зазначає наступне. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 14.05.2025 року під час проведення обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , за участі спеціалістів Служби у справах дітей та т.в.о. ювенальної превенції, було опитано відповідача [PERSON] , яка вказала на своїх дітей, надала їх документи. Крім того, в судовому засіданні сама [PERSON] повідомила, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживав разом з нею з 09.05.2025 по 15.05.2025 року, оскільки у неї були вихідні. Даний факт також підтверджується постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.06.2025 року про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, з якої вбачається, що 10.05.2025 року за адресою проживання відповідача [PERSON] разом з нею проживали її малолітні діти. (а.с. 65) Отже, твердження представника Антіховича В.В. про відсутність малолітнього сина [PERSON] під час обстеження умов проживання відповідача, суд не бере до уваги, оскільки належних та допустимих доказів цьому стороною позивача не надано та вони спростовуються показами сторін та матеріалами справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання, цікавиться життям свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO]., займається його лікування, підтримує з ним родинні відносини. Відповідач тимчасово залишала сина на бабусю, оскільки змушена працювати, для забезпечення належних умов життя своїх дітей, як і його батько, який служить у ЗСУ. Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] піклується про духовний та фізичний розвиток сина [PERSON] , цікавиться його життям, здоров`ям, підтримує з ним родинні відносини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) Будь-яких доказів наявності виключних обставин, які слугують підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, не надано. Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не відвідує та не цікавиться його життям, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання дитини, які б свідчили про її ухилення від виховання сина, а тому застосування до [PERSON] крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, є недоцільним. З`ясувавши обставини справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт недостатнього приділення уваги вихованню дитини, у даному випадку не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed