Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра за допомогою системи надійшла позовна заява [PERSON] , відповідно до якої позивач просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 жовтня 2024 року по 10 квітня 2025 року у розмірі 81 255, 37 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила на те, що вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова». З підприємства звільнилася 09 жовтня 2024 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ №894-вк від 09.10.2024 року. Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем їй не виплачувалася заробітна плата у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка так і не була виплачена позивачу в день звільнення. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року по справі № 204/12373/24 з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь [PERSON] було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 176 283,00 грн. Вказане рішення суду не виконується відповідачем по теперішній час. Від 04.03.2025 було відкрито виконавче провадження № 77367210. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, який за розрахунками позивача за період з 10 жовтня 2024 року по 10 квітня 2025 року, тобто за шість місяців, становить 81 255,37 грн. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву. Жодних заяв або клопотань не надходило. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , з 23.07.1982 року працювала у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», наказом №894-вк від 09.10.2024 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. Звернувшись до суду позивач зазначила, що відповідач не виплачував їй нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з ним розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану їй заробітну плату. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року по справі № 204/12373/24 було задоволено позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 176 283,00 грн. (а.с. 15-16). Вказане рішення набрало законної сили 19 лютого 2025 року (а.с. 16). Звертаючись у вересні 2025 року до Чечелівського районного суду м. Дніпра з даним позовом позивач [PERSON] , посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 жовтня 2024 по 10 квітня 2025 року у розмірі 81 255,37 грн., тобто за період протягом 6 місяців з дати звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Позивач дійсно має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 10 жовтня 2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У той же час суд звертає увагу позивача, що 19 лютого 2025 року набрало законної сили рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року по справі № 204/12373/24, яким було задоволено позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яким стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі (а.с. 16). Оскільки вказане рішення набрало законної сили 19 лютого 2025 року, відповідно з цього моменту правовідносини з виплати заборгованості по заробітній платі перед позивачем з площини зобов`язань підприємства перед своїм працівником перейшли у площину виконання судового рішення. Як наслідок, з цього моменту (19 лютого 2025 року) механізм відповідальності, передбачений статтею 117 КЗпП України не підлягає застосуванню. Тобто таким чином позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 10 жовтня 2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 18 лютого 2025 року включно. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки № 129/08 від 18 грудня 2024 року, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 620,27 грн. (а.с. 17). Загальна кількість робочих днів з 10.10.2024 року по 18.02.2025 року 94 робочих днів. Згідно довідки, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складає 620,27 грн. (а.с. 17). Отже оскільки у період з 10.10.2024 року по 18.02.2025 року було 94 робочих дні, а тому загальна сума компенсації складає 620,27 х 94 дня = 58 305,38 грн. середнього заробітку за весь час затримки. За таких обставин суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58 305,38 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Також, оскільки позовні вимоги майнового характеру в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені частково на загальну суму 58 305,38 грн., а позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., то з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 869,16 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру). На підставі ст. ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial