Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Основні процесуальні рішення та дії. 27.08.2024 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із відповідача заборгованість в сумі 241 052 грн. Також позивачем заявлено судові витрати, а саме про судовий збір в сумі 3 615,78 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. 10.09.2024 для розгляду справи визначено суддю Цитульського В.І. Ухвалою судді від 18.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження. 23.12.2024 відповідачем надано відзив на позовну заяву. 30.12.2024 позивачем подано заяву про розгляд справи з викликом сторін та відповідь на відзив. Ухвалою суду від 06.01.2026 постановлено про залишення заяви відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без задоволення. Узагальнені доводи позивача. Відповідачем не виконано умови кредитних договорів №4110992 та №103310114 від 12.08.2021, укладених між ним та ТОВ «Міолан», внаслідок чого утворилася заборгованість: - за договором №4110992 заборгованість за тілом 20 000 грн, за процентами 153 000 (з яких позивач просить стягнути 98 383 грн) та 2 000 грн за комісіями; - за договором №103310114 заборгованість за тілом 20 000 грн, за процентами 152 000 (з яких позивач просить стягнути 98 669 грн) та 2 000 грн за комісіями. Право вимоги за кредитними вимогами в межах договору №4110992 перейшло до позивача на підставі договорів від 29.11.2021 та від 10.01.2023, в межах договору №103310114 за договорами від 30.11.2021 та 10.01.2023. Узагальнені доводи відповідача. У відзиві відповідач визнає факти укладення двох кредитних договорів та заборгованість за ними в загальній сумі 56 000 грн, а саме: 20 000 грн тіло кредиту, 2 000 грн комісія та 6 000 проценти, за кожним договором. Відповідач заперечує проти задоволення решти вимог з наступних підстав: решту процентів нараховано поза межами дії договору та такі не були предметом договорів відступлення прав вимоги. Обставини, встановлені судом. 12.08.2021 між с та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №4110992, за умовами якого: сума кредитну 20 000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту і сплати комісії та процентів 11.09.2021; проценти 6 000 грн (1% на день); комісія 2 000 грн. Окрім цього договором передбачено, що у випадку продовження користування кредитним коштами ще на 60 днів зі сплатою процентів за ставкою 5% за кожен день користування. Також 12.08.2021 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №103310114 із аналогічними умовами. Платіжними дорученнями №53551528 та №31020592 від 12.08.2021 підтверджується факт надання відповідачу кредиту в загальній сумі 40 000 грн. Факт укладення договорів та отримання кредиту відповідачем визнається. Із відомостей про щоденні нарахування за кредитами вбачається, що відповідачу нараховувалися проценти з 13.08.2021 до 11.09.2021 по 200 грн за кожен день, з 12.09.2021 до 10.11.2021 по 1 000 грн на день. Згідно договорів факторингу від 29.11.2021 та від 30.11.2021 ТОВ «Міолан» передало право вимоги до [PERSON] за обома договорами споживчого кредиту в користь ТОВ «Вердикт капітал». Перехід права вимоги підтверджується фактом оплати за договорами факторингу та підписанням його сторонами реєстру боржників. Згідно договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт капітал» передало право вимоги до [PERSON] за обома договорами споживчого кредиту в користь ТОВ «Коллект центр». Перехід права вимоги підтверджується фактом оплати (акт зарахування зустрічних однорідних вимог) за договором цесії та підписанням його сторонами реєстру боржників. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Факти укладення відповідачем кредитних договорів, отримання грошових коштів за ними та їх неповернення підтверджується доказово та визнається відповідачем. Окрім цього позивачем надано докази на підтвердження набуття ним права вимоги до відповідача. Ця обставина також визнається відповідачем. Спірною є лише сума заборгованості. Позивач нараховує проценти за 3 місяці, при цьому за перші 30 днів за ставкою 1% в день, наступні 60 за ставкою 5% і день. Відповідач заперечує право позивача нараховувати проценти після закінчення строку кредитування, а саме після спливу 30 від дня надання кредиту. Заперечення відповідача суд вважає хибними. Зокрема, договорами дійсно визначено строк кредитування у 30 днів. Разом із тим, договорами передбачена можливість продовження строку користування у випадку неповернення кредиту ще на 60 днів та сплату за це процентів. Відтак договорами визначено загальний строк користування кредитом у 90 днів, що і є строком кредитування. Разом із тим визначена кредитними договорами денна процентна ставка 5 % на останні 60 днів кредитування суперечить ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», за якою така ставка не може перевищувати 1%. Обрахований розмір процентів за користування кредитом у відповідності до вимог вказаної норми становить 36 000 грн (18 000 грн за кожним договором). Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які надавалися відповідачу та за які встановлена одноразова комісія. За таких обставин положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплатити комісію при поверненні кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на наведене, суд приходить до переконання про задоволення позову частково. Розподіл судових витрат. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 615,78 грн. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір із АО «Лігал Асістанс» від 01.07.2024 із загальним предметом, заявку на отримання юридичної допомоги щодо стягнення заборгованості із [PERSON] , акт про надання юридичної допомоги (усні консультації 2 год, 4 000 грн, підготовка пропозицій, 3 години і 6 000 грн та складення позовної заяви, 5 год та 15 000 грн.), а також долучено платіжну інструкцію про оплату послуг за договором на суму 175 000 грн. Заперечуючи проти розміру правничої допомоги відповідач просить зменшити його до 5 000 грн, з огляду на не співмірність вимог позивача з огляду на надання позивачу аналогічних послуг по іншим боржникам, невеликим обсягом наданої допомоги, легкість та малозначність справи. Суд погоджується із доводами відповідача. Зокрема суд вважає неправомірним включення до складу судових витрат усних консультацій та підготовка пропозицій. Вартість написання позовної заяви, яка по своїй суті є простою та однотипною у вартості 15 000 грн є явно завищений. Відтак судом зменшується розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. Обґрунтовуючи витрати на правничу допомогу відповідачем долучено договір від 09.12.2024 із адвокатом Медведєвою Я.В. із визначеним гонораром в сумі 5 000 грн та прибутковий касовий ордер на цю ж суму. Оскільки судом задоволено 31,53% від ціни позову, із відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1 140 грн на відшкодування судового збору та 1 576,42 грн витрат на професійну правничу допомогу. В свою чергу із позивача в користь відповідач підлягає стягненню 3 423,58 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (68,47% від заявленого). На підставі наведеного суд,

Outcome: dismissed