Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

В листопаді 2025 позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання в сумі 400 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що [PERSON] працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача з 20.07.2007р. по 15.05.2024р. підземним гірником та підземним прохідником. Звільнений за станом здоров?я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №124/25/669/B від 04.11.2025 р. позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності. Зазначив, що у зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач має скарги на задишку після незначного фізичного навантаження, періодичний кашель з виділенням в?язкого слизового харкотиння у невеликій кількості, важкість та скутість у грудній клітці, затруднене дихання за типом ядухи іноді свистячі хрипи у грудях, підвищену втому, пітливість; біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією болю в ліву руку та ліву ногу, періодичний ниючий біль у верхніх та нижніх кінцівках, оніміння кінцівок у нічний час, іноді судоми в нижніх кінцівках, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, хрускіт у них, мерзлякуватість верхніх та нижніх кінцівок, побіління пальців рук на холоді. У зв`язку з поганим самопочуттям, він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, в підтвердження чого до позовної заяви додаються копії відповідних медичних документів. Внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання: змінився характер життя, приступи болю не дають спокійно відпочивати, до появи захворювання був активною людиною, в даний час будь-яке навантаження викликає біль, позбавився можливості реалізувати своє уміння працювати, виконувати будь-яку фізичну роботу, рухатися легко і вільно, весело відпочивати, знаходитися серед людей, повноцінно спілкуватися з людьми. Через хворобу він не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Всі ці обставини є наслідками професійного захворювання, які викликають у позивача страждання і переживання, почуття приниженості, неповноцінності. Ухвалою від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач 04 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд», подав до суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Також вказав, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, за весь період роботи позивача на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення умов його праці, мав можливість на вільний вибір виду діяльності, шляхом працевлаштування на іншій роботі з умовами праці, що не пов`язані із впливом на його організм шкідливих виробничих факторів. Позивач був достеменно обізнаний про те, що умови праці є особливо шкідливими і особливо важкими. Тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача вказує на те, що це був власний усвідомлений вибір позивача з прийняттям всіх ризиків, що можуть призвести до розвитку професійних захворювань. Також вказав, що в Акті розслідування причин виникнення професійного захворювання не вказано, що саме позивач порушив відповідні норми законодавства. Також вказав, що заявлена сума моральної шкоди жодним чином не обґрунтована та не підтверджена відповідними доказами, і не відповідає критеріям розумності і справедливості, безпідставно завищена позивачем. Сторони не заперечували проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] працював у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача: з 20.07.2007 р. по 02.09.2007 р. - підземним гірником на шахті «Ювілейна», з 03.09.2008 р. по 15.05.2024 р. - підземним прохідником на шахті «Ювілейна». Звільнений 15.05.2024 р. за станом здоров?я, що перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 31 липня 2025 року, встановлено, що під час роботи позивач отримав наступні професійні хронічні захворювання: 1) сидеросилікоз першої стадії (s/p,1/1,ет,pi). Емфізема легень. Легенева недостатність першого ступеня; 2) радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 3) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації: синдром вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня). Відповідно до п. 12 Акту П-4 та трудової книжки позивача, загальний стаж роботи позивача складає 24 роки 05 місяців, з них в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача - 16 років 09 місяців. Відповідно до п. 16-17 Акту П-4 підставою для виникнення у позивача професійних захворювань стало те, що працюючи на шахті «Ювілейна» підземним прохідником з 03.09.2008 по 15.05.2024 позивач виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) стали наступні шкідливі виробничі фактори: аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2.46 рази і складала 4,92 мг/м при ГДК 2,0 мг/м; важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35кг при нормативному значенні до 30 кг; робоча поза - незручна 40% тривалості зміни при допустимій до 25%; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень згідно з ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78-81 дБ при ПДР - 76 лБ. Відповідно до Рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №124/25/669/B від 04.11.2025 р. позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 гр. інвалідності на строк до 01.11.2025 р. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 50% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити лікування, крім того, він відчуває біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією болю в ліву руку та ліву ногу, періодичний ниючий біль у верхніх та нижніх кінцівках, оніміння кінцівок у нічний час, іноді судоми в нижніх кінцівках, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, хрускіт у них, мерзлякуватість верхніх та нижніх кінцівок, побіління пальців рук на холоді, скарги на кашель кашель з виділенням в?язкого слизового харкотиння у невеликій кількості, важкість та скутість у грудній клітці, затруднене дихання за типом ядухи іноді свистячі хрипи у грудях, підвищену втому, пітливість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 16 років 09 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, % втрати професійної працездатності та встановлення 3 гр. інвалідності в зв`язку з професійним захворюванням, вік, в якому позивачу встановлено втрату працездатності, ступінь вини відповідача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в розмірі 270 000 гривень. Суд також зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідач апідлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 2700 грн.

Outcome: partial