Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 серпня 2023 року між ТзОВ «Бізнес позика» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір № 473588-КС-001 про надання кредиту (далі - Договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з умовами Договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит в сумі 10 000 грн. з фіксованою процентною ставкою, що становить 1,15288411 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору, шляхом перерахування коштів на банківську карту позичальника № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором [PERSON] , на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 4340,00грн. Отже, здійснивши часткову оплату, з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.03.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 34543,16 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9192,97 грн., суми прострочених платежів по процентах - 24846,78 грн., суми прострочених платежів за комісією - 503,41 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором № 5168-7574-2638-6191про надання кредиту від 30.08.2023 року в сумі 34543,16 грн., та понесені судові витрати щодо сплати судового збору по справі. Відповідачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Нечай Р.В., надали відзив в якому заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що надана позивачем довідки про стан заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує фінансову операцію, матеріалі справи також не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу саме відповідачу, отже суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачці. Крім того, надана позивачем довідка про стан заборгованості не доводить розмір нарахованих позивачем процентів та комісії, не є розрахунком заборгованості, а лише констатує заборгованість за кредитом, та не доводить розмір нарахованих позивачем процентів та комісії, які останній просить стягнути з відповідачки. Також зауважив, що наявні суперечливі значення позивача щодо розміру боргу відповідачки. Якщо відповідачці було надано кредит в розмірі 10000грн, з яких вона частково повернула 4340,00грн, то чому заборгованість за кредитом складає 9192,16грн та на цю суму нараховує проценти. Зазначає, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору, який дозволяв би встановити дійсний зміст його істотних умов, оскільки його не існує. Копія електронного документу без підписів унеможливлює ідентифікацію його підписанта, зміст її не захищений від внесення правок і викривлення. Отже не можна встановити достовірно, чи був взагалі він укладений. Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, то позивачем недоведено позовних вимог, що унеможливлює стягнення грошових коштів. Вказав, що паспорт споживчого кредиту, з огляду на його мінливий характер, як внутрішнього правового акту кредитора, не можна вважати складовою кредитного договору. Відповідачка не може бути зобов`язана виконувати умови, з яким вона реально не була ознайомлена та який не містить її підпису, в тому числі внутрішніх правил фінансової установи. Крім того, позивачем не надано оригіналів доказів, які б могли підтвердити дійсне волевиявлення відповідачки з визначеними істотними умовами кредитування та які б могли ідентифікувати підписувачів документів з обох боків. Копії невідомого походження не є належними і допустимими доказами у справі. Також відповідачу невідомо кому належить вказаний номер телефону при ідентифікації позичальника та реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика», оскільки відбувалось шляхом направлення смс повідомлення на невідомий номер відповідачеві. Також відповідачу невідомо кому належать адреси електронної пошти, які використовувались під час реєстрації. Відповідачка заперечує проти позову та не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інші дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір, просить у задоволенні відмовити. Ухвалою від 07.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду відповідь на відзив, де посилаючись на норми ЦКУ, усталену практику ВС та апеляційних судів, додавши ряд доказів на спростування позицію сторони відповідачки, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник адвокат Нечай Р.В. в судове засідання не з,явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи без ї участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено наступні обставини. 30.08.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір № 473588-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором, в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами Договору, відповідачці надано кредит в розмірі 10 000 грн., строком на 24 тижнів, комісією - 1500,00 грн., зниженою процентною ставкою - 1,15288411 відсотків за кожен день користування кредитом та стандартною процентною ставкою - 2,00000000 в день. 30.08.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту)щодо укладення договору про надання кредиту, яку остання в той же день 30.08.2023 прийняла (акцепт), на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ Бізнес Позика» направлено [PERSON] через комунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6315, на номер телефону [NUMBER] , (який зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачкою було введено відправлено. [PERSON] через вебсайт кредитодавця шляхом введення Логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшла до особистого кабінету та через інформаційно-телекомунікаційну систему ІТС подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого особистого поточного карткового рахунку. Пунктом 3.2 Договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується за ставкою вказаною в п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку № 1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. Згідно п. 3.2.2 Договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та Додатку № 1 до Договору (за виключенням дострокового повернення Кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування Кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 Договору. Пунктом 3.2.3 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується інформаційною довідкою АТ КБ «Приват банк» вих. № 20.1.0.0.0./7-250926/43835-БТ від 01.10.2025 року, також випискою за договором №б/н від 01.10.2025. Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором [PERSON] , на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 4340,00грн. Отже, здійснивши часткову оплату, з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.03.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 34543,16 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9192,97 грн., суми прострочених платежів по процентах - 24846,78 грн., суми прострочених платежів за комісією - 503,41 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Відповідно до абзацу 2 ч.13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України, ст.36 ГПК України та ст.79 КАСУ. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов,язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов,язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 30 серпня 2023 року між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] уклали Договір №473588-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. Аналізуючи встановлені обставини, які підтверджені належними та допустимим доказами, та вищенаведені норми законодавства, суду доведено, що кредитний договір, а також паспорт споживача кредиту, підписані [PERSON] за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що підтверджує укладання сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитором та позичальником не був би укладений. Аналогічні правові позиції викладені в постановах ВС від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 та у справі від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. Матеріали справи містять наявне підтвердження візуальною послідовністю дій клієнта та анкетою клієнта, які є витягами з інформаційно-телекомунікаційної системи на сайті ТОВ «Бізнес Позика», а саме факту укладення договору, факту направлення позичальнику одноразового ідентифікатора UA-6315, факту реєстрації відповідача на сайті ТОВ «Бізнес Позика», та зазначення ним своїх даних, зокрема номеру банківської карти № [NUMBER] для перерахування їй на цю карту кредитних коштів, факту здійснення позичальником процедури ідентифікації у відповідності до вимог ЗУ «Про електрону комерцію». При цьому, кредитний договір №473588-КС-001 від 30.08.2023 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікаторомUA-6315. Номер телефону [NUMBER] . 30.08.2023 17:38:48». Також суд приймає до уваги посилання позивача, що у розділі «реквізити сторін» Кредитного договору відповідачкою зазначений додатковий номер мобільного телефону [NUMBER] , який вона додатково вказала в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця вже після реєстрації особистого кабінету. Також адреса електронної пошти, на яку відповідачці був відправлений кредитний договір та Правила, є тією самою адресою електронної пошти, яка вказана у відзиві на позовну заяву, як така що належить відповідачці. Так само відповідачка вказала у відзиві на позовну заяву свій номер телефону [NUMBER] , що є тим самим номером телефону, який вказаний в Анкеті клієнта та Розділі «реквізити сторін» кредитного договору. Разом з тим, самою відповідачкою не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату її народження, номер мобільного телефону та іншої інформації, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Отже, на підставі вказаного договору кредиту відповідачка отримала кредит, взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак у повному обсязі не виконала їх. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідачка на виконання умов кредитного договору здійснила часткову оплату на загальну суму 4340,00грн., зокрема: 12.09.2023 - 1410грн відсотки за користування; 14.09.2023 - 760грн відсотки за користування та комісія; 20.09.2023 - 2170грн кредит, відсотки за користування та комісія. У подальшому, відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашала і станом на 31.03.2024 утворилася заборгованість за кредитним договором за узгодженими сторонами умовами цього договору, розмір якої становить 34543,16 грн, з яких 9192,97 грн заборгованість по тілу кредиту, 24846,78 грн заборгованість по процентах та 503,41грн комісія. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та погоджується з ним. Розмір заявленої до стягнення заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи. Відповідачка не оспорювала кредитний договір ні в цілому, ні окремі його істотні умови, а також не спростувала суду розмір заборгованості за кредитним договором, контррозрахунку не надала. Посилання сторони відповідачки, що надані позивачем розрахунок заборгованості та довідка про стан заборгованості не доводить розмір нарахованих позивачем процентів та комісії, не є розрахунком заборгованості, а лише констатує заборгованість за кредитом, є неспроможними, оскільки позивачем, крім розрахунку кредитної заборгованості надано суду інші належні та допустимі докази щодо умов кредитування та суми заборгованості за кредитом як то договір підписаний відповідачкою відповідно до вимог ЗУ «Про електрону комерцію», якими передбачені усі істотні умови договору, довідка щодо перерахування кредитних коштів ТОВ «ПрофітГід», інформаційний лист та виписка з рахунку відповідачки надані АК КБ «ПриватБанк», з яких вбачається надходження коштів в обумовлених договором розмірах та власне рахунок кредитної заборгованості, який відповідачкою жодним чином не спростований. Також не заслуговують на увагу посилання сторони відповідачки про ненадання позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, оскільки спростовуються вимогами передбаченими ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.3 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Мінфіна України від 24.05.1995 за №88, які наголошують, що первинні документи складені паперовій або електронній формі повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру; посаду і прізвище осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; особистий підпис або інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу. Наданий позивачем доказ перерахування кредитних коштів, а саме довідка з платіжної системи відповідного посередника ТОВ «Бізнес Позика» у повній мірі відповідає вищенаведеним вимогам. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідачка, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Отже, [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернула у повному обсязі суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 473588-КС-001 від 30.08.2023 року розмір якої становить 34543,16 грн, з яких 9192,97 грн заборгованість по тілу кредиту, 24846,78 грн заборгованість по процентах та 503,41грн комісії. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved