Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовує тим, що 5 березня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №05.03.2025-100000300, у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, за умовами якого позивач надав йому кредит у розмірі 13000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушив строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2025 року має заборгованість в розмірі 22842 грн. 47 коп., в т.ч.: 9613 грн. 22 коп. заборгованості за тілом кредиту, 6729 грн. 25 коп. - заборгованості за відсотками, 6500 грн. заборгованості за неустойкою. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 22842 грн. 47 коп., та понесені судові витрати. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначає, що кредитний договір №05.03.2025-100000300 від 5 березня 2025 року не містить ознак кредитного договору та не містить підпису відповідача. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення заборгованості та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, а отже відповідачем не доведено факт перерахування кредитних коштів за договором, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за договором відсутні. Крім того, зазначає, що чоловік позивача [PERSON] з 1 серпня 2018 року та по теперішній час проходить військову службу, а тому відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач звільнена від нарахування їй процентів за кредитним договором. Розгляд справи просила проводити без участі відповідача та її представника (а.с.47-50). Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що враховуючи вимоги Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватись електронний підпис. Кредитний договір №05.03.2025-100000300 від 5 березня 2025 року був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами визначеними законом. Разом з тим, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, на надав суду виписку з банку про наявні та відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цих рахунках. Позивач зазначає, що звертаючись до суду для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, ним враховано сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. Розгляд справи просив проводити без участі позивача та його представника (а.с.58-66). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 5 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №05.03.2025-100000300, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 13000 грн. на строк 140 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, 1950 грн.- комісії за надання кредиту та 130 грн. неустойки, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с.27-33). Відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, оскільки порушив строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого станом на 30 вересня 2025 року має заборгованість в розмірі 28 жовтня 2025 року має заборгованість в розмірі 22842 грн. 47 коп., в т.ч.: 9613 грн. 22 коп. заборгованості за тілом кредиту, 6729 грн. 25 коп. - заборгованості за відсотками, 6500 грн. заборгованості за неустойкою, що підтверджується довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором (а.с.13). Як вбачається з листа АТ КБ «Приватбанк» від 26 листопада 2025 року №20.1.0.0.0/7-251124/64689-БТ на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 5 березня 2025 року здійснено зарахування коштів на суму 13000 грн. (а.с.72-74,76-78). Відповідно до довідки, виданої командиром військової частини [NUMBER] від 23 травня 2025 року №339, сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом з 1 серпня 2018 року в військовій частині [NUMBER] (а.с.55). [PERSON] є чоловіком [PERSON] , відповідача по справі (а.с.56). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що спірний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Згідно з ч.1 ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до п.6.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавстві України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: 1) повернення кредиту, сплата процентів, комісії не пізніше термінів, вказаних у графіку платежів; 2) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне невиконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Частиною 6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено види військової служби, а саме: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу ; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Аналіз вищевикладених норм дає можливість зробити висновок, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Чинне законодавство не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з тим, що відповідач є дружиною військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом. У зв`язку з цим підстав для застосування вказаних пільг судом не встановлено, а відповідно нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами є правомірним та обґрунтованим. Проте, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, без урахування суми штрафу (пені), яка за законом підлягає списанню кредитодавцем. Таким чином, вимога про стягнення неустойки у розмірі 6500 грн. задоволенню не підлягає. (22842,47 - 6500 = 16342,47). У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь банка 1733 грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позову, пропорційно розміру задоволених вимог ((16342,47х2422,40)/22842,47 =1733,09) Виходячи з наведеного,

Outcome: partial