Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог. 17.04.2025 року позивач звернулася в Луцький міськрайонний суд Волинської області до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, [INFO] , проживає в м.Луцьку в сім`ї [PERSON] і навчається в Луцькому центрі професійно-технічної освіти. Відповідач є її мамою і тривалий час не спілкується з нею, не приймає участі в її вихованні, не підтримує з нею нормальних стосунків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, тим самим ухоляючись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач на грунті зловживання алкогольними напоями систематично залишала помешкання в с.Вітоніж, внаслідок чого позивач була змушена переїхати на проживання в м.Луцьк у сім`ю [PERSON] , яка на сьогоднішній день займається її вихованням, а також усіма питаннями, пов`язаними з життям і побутом. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , судові витрати по справі покласти на відповідача. 2.Рух справи в суді. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2025 року справу передано в Рожищенський районний суд Волинської області (ас 13). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 19). Станом на 21.05.2025 року в ЄДДР відсутня інформація про місце реєстрації відповідача (ас 22). З відомостей підрозділу УДМС України у Волинській області, що надійшли в суд 27.05.2025 року, встановлено місце реєстрації відповідача (ас 23), оскільки це має значення для визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 03.06.2025 року позовна заява прийнята, відкрито загальне позовне провадження, залучено до участі у справі як належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Рожищенської міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, призначено підготовче засідання (ас 27-29). Ухвалою суду від 04.07.2025 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування, на належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Доросинівської сільської ради (ас 58-60). Ухвалою суду від 19.08.2025 року підготовче засідання відкладено (ас 90-91). 25.08.2025 року в суд надійшло рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №528-1 від 20.08.2025 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 05.08.2025 року №196 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та відповідний висновок (ас 105-106). Ухвалою суду від 17.10.2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті, в судове засідання викликані свідки, витребувано від виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області матеріали справи, що стали підставою для надання висновку №196 від 05.08.2025 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та рішення №528-1 від 20.08.2025 року про його затвердження (ас 121-124). 27.10.2025 року в суд надійшли матеріали справи, що стали підставою для надання висновку №196 від 05.08.2025 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та рішення №528-1 від 20.08.2025 року про його затвердження (ас 135-145). Ухвалою суду від 28.11.2025 року визнано обов`язковою явку представника виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, як органу опіки та піклування, для дачі пояснень у справі. Розгляд справи відкладено (ас 171-172). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у цій справі є 26.12.2025 року. 3.Правова позиція учасників судового процесу. Сторона позивача в судовому підтримала свої позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, яку просила задовольнити. Відповідач, яка була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справу, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності відповідача, згідно ч.1 ст.223 ЦПК України. Представник виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні підтримав висновок №196 від 05.08.2025 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » з підстав, наведених у ньому, щодо задоволення позову не заперечив. 4.Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження. Заслухавши пояснення позивача і представника виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, як органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. В судовому засіданні з: пояснень позивача, показань свідків [PERSON] і [PERSON] , Свідоцтва про народження (ас 5), довідки Луцького центру професійно-технічної освіти від 10.04.2025 року (ас 7), психолого педагогічної характеристики від 10.04.2025 року (ас 8-9), в судовому засіданні встановлено, що мамою позивача [PERSON] , [INFO] , яка проживає в м.Луцьку в родині Ліщуків і з 01.09.2024 року навчається в Луцькому центрі професійно-технічної освіти, є відповідач [PERSON] , яка зареєстрована в с.Вітоніж Луцького району Волинської області (ас 23), але на даний час фактично проживає в с.Озеряни Ковельського району Волинської області. В судовому засіданні встановлено, що в період проживання за місцем реєстрації відповідач характеризується позитивно, що підтверджується: інформацією Ясенівського ліцею Доросинівської сільської ради Волинської області від 10.07.2025 року (ас 142), характеристкою за підписом старости Ясенівського старостинського округу №4 від 01.07.2025 року (ас 143). В судовому засіданні з пояснень позивача і свідків встановлено, що [PERSON] переїхала в м.Луцьк у зв`язку зі вступом 01.09.2024 року на навчання до Луцького центру професійно-технічної освіти. Жодних доказів зловживання спиртними напоями відповідачем [PERSON] і внаслідок чого позивач була вимушена переїхати на проживання в м.Луцьку в родину [PERSON] , сторона позивача не надала. В судовому засіданні з пояснень позивача і свідків вбачається, що [PERSON] і [PERSON] з власної ініціативи допомогали [PERSON] у вихованні та утримання [PERSON] . Крім того, з усних пояснень в судовому засіданні і письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що між нею та [PERSON] склались вкрай неприязні стосунки. [PERSON] звинувачує [PERSON] у тому, що вона «п`є, гуляє, краде. Дитиною не цікавиться і фінансово їй не допомагає» (ас 140зв). На запитання суду, що саме і коли вкрала [PERSON] , [PERSON] відповіла, що вкрала м`ясо свині з холодильника. [PERSON] в судовому засіданні надала показання, згідно яких саме вона стала ініціатором вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] після того, як [PERSON] потрапила в лікарню, а відповідач не надала жодної допомоги на лікування дитини і не цікавилася нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також дав показання, згідно яких його родина опікується [PERSON] , яку вони люблять як рідну дитину, але він був проти того, щоб [PERSON] зверталася в суд з даним позовом. Згідно висновку Служби у справі дітей Луцької міської ради №196 від 05.08.2025 року (ас 138зв-139), що був затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.08.2025 року №528-1 (ас 138), служба у справах дітей, враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . З пояснень представника органу опіки та піклування вбачається, що до них звернулася [PERSON] із заявою про позбавлення стосовно неї батьківських прав її мами [PERSON] . Після проведення перевірки було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] . На запитання суду: В чому полягає захист прав та інтересів [PERSON] у разі позбавлення [PERSON] батьківських прав? В яких найкращих інтересах дитини є таке позбавлення батьківських прав? В чому конкретно полягає доцільність такого позбавлення батьківських прав відповідача? представник органу опіки та піклування відповіді не надав. 5.Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини. 6. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами частини третьої ст. 12, частини першої ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частинами першою та другою ст.3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Заслухавши пояснення сторони позивача, оцінюючи надані для дослідження письмові докази, суд вважає недостатньо обґрунтованими та передчасними доводи сторони позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно позивач, виходячи з наступного. Сторона позивача не надала жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] вона «п`є, гуляє, краде. Дитиною не цікавиться і фінансово їй не допомагає». Зокрема, не надано, наприклад: довідки про перебування [PERSON] на обліку в психо- та/або наркодиспансері внаслідок зловживання спиртними напоями; постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків та/або домашнє насилля; вирок суду про притягнення [PERSON] за вчинення крадіжки та/або інше кримінальне правопорушення. Пояснення сторони позивача щодо антисоціальної поведінки відповідача і її ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно [PERSON] спростовуються інформацією Ясенівського ліцею Доросинівської сільської ради Волинської області від 10.07.2025 року (ас 142) і характеристкою за підписом старости Ясенівського старостинського округу №4 від 01.07.2025 року (ас 143). З пояснень сторони позивача в судовому засіданні суд робить висновок, що між свідком [PERSON] та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, що вплинуло на формування негативної думки в [PERSON] про роль і місце відповідача, як мами, в її житті, яка, проживаючи з літа-осені 2024 року разом з [PERSON] , перебуває під її емоційним та психологічним впливом в цьому питанні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] переїхала в Луцьк у зв`язку зі вступом в училище і живе в родині [PERSON] вони завжди їй допомогали і були не проти її проживання у них, зокрема на період навчання. Суд не має можливості оцінити дане спірне питання з урахуванням думки/правової позиції відповідача, яка, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної справи, в судове засідання не з`явилася. Але сама по собі неявка в судове засідання відповідача не є безумовним свідченням її ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно [PERSON] і безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. Враховуючи особливий характер відносин, які склалися між сторонами, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не приймає пояснення позивача, як належний доказ ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання і утримання [PERSON] , а інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала. Та обставина, що на час розгляду справи родина [PERSON] опікується [PERSON] і допомагає їй, не є безумовним підтвердженням умисного та свідомого небажання [PERSON] брати участь в утриманні та вихованні доньки, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування мамою батьківськими обов`язками. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин, на думку суду, не відповідає інтересам [PERSON] . Крім того, суд зазначає наступне. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Проаналізуваши Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, суд констатує, що даний Висновок є немотивованим і необгрунтованим: не зазначено, у чому полягає винна поведінка [PERSON] стосовно доньки; не зазначено у чому полягає захист якнайкращих інтересів [PERSON] позбавленням батьківських прав [PERSON] , та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд з таким висновком не погоджується. Як вже суд зазначив вище, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням стосовно доньки, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Твердження сторони позивача на те, що відповідач не спілкується з нею, є непереконливими з огляду на тимчасове проживання [PERSON] в родині [PERSON] у зв`язку з навчанням, обмежене спілкування із мамою та наявність очевидного конфлікту між ними, причини і підстави якого суду об`єктивно невідомі. Таким чином, в межах розгляду даного спору, за результатами оцінки зібраних доказів, судом враховано: - відсутність підстав для висновку про свідоме та винне нехтування [PERSON] своїми обов`язками відносно [PERSON] ; - не надання достатніх, належних доказів про негативний вплив мами на фізичний, моральний розвиток доньки; - не доведення позитивного впливу на [PERSON] і захисту основних її інтересів при розриві сімейних зв`язків із мамою; - першочергово приймає до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків (обставини щодо особливої непридатності або явного неблагополуччя матері у даній справі не встановлено). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми Конвенції про права дитини, частини сьому, восьму статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до яких при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суди повинні виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На переконання суду, під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Враховуючи вищенаведене у сукупності, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , позивачем не надано, обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками позивачем не зазначено, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та вважає, що у задоволенні вимог позивача необхідно відмовити, оскільки в даній конкретній ситуації, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо її виховання і розвитку, не створить додаткових умов щодо її виховання, не сприяє захисту її прав взагалі. Поруч з цим, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав мами вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням дитини займається родина [PERSON] , не є безумовним підтвердженням небажання мами дитини брати участь в її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування мамою батьківськими обов`язками. Беручи до уваги всі наведені вище обставини в сукупності, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи сторони позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , ці аргументи не є суттєвими та достатніми у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ для виправдання застосування крайнього заходу вирішення сімейних питань, а позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки є передчасним. Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки - [PERSON] , та покладення на орган опіки та піклування за тимчасовим місцем проживання дитини контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків стосовно дитини. Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду: від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21). Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed