Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 503097 від 05 лютого 2021 року у розмірі 28578 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 40 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., та витрати на професійну правничу допомогу 13000 грн. 00 коп. 10 листопада 2025 року на розгляд Південного районного суду міста Кам`янського з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшла вищевказана позовна заява за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 лютого 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 503097, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 18750,00 грн., строком на 365 днів, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 лютого 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами договору кредиту. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.11.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 26-11/2021/13, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 503097. Надалі 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 503097. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 503097. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 28578 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 40 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17600,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10668,72 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями 0,00 грн.; інфляційні збитки 281,60 грн.; нараховані 3% річних - 27,48 грн. Тому, товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» вимушено звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 503097 (арк. с. 23-24), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 18750,00 грн. та зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 лютого 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором. Пунктом 1.3 договору передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 18750,00 грн. Відповідно до п.2.1 договору кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 15000,00 грн. за реквізитами платіжної картки: [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 3750,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу (п.3.5 договору). Пунктом 1.5 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що процентна ставка за договором є фіксованою, а її розмір залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125%) річних; на всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Тобто, розмір відсотків за перший день користування кредитом становить 3750,00 грн. (15000 грн. * 25%). Відповідно до п.3.1 договору нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного п.1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється на фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Пунктом 3.6 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що прострочення споживачем сплати кредиту (чергового платежу) та/або звернення Товариства до суду про стягнення заборгованості за договором, не зупиняє нарахування процентів протягом строку, визначеного п.1.4 договору, крім випадків прийняття окремого відповідного рішення Товариством. Згідно п.1.4 договору, строк кредиту 365 днів з кінцевим терміном повернення 05.02.2022 р. (включно). Як вбачається із змісту кредитного договору загальна сума кредиту становить 18750 грн., з яких: 15000 грн. були надані позичальником [PERSON] у готівковій формі, що підтверджується копією листа № 2646_241113174141 від 13.11.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на суму 15000,00 грн., а 3750 грн., що становить 25% вказаної суми, є платою процентів за перший день користування кредитом. З урахування положень п.3.5 договору відповідачка надала згоду кредитору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на утримати з неї суми зазначених процентів із суми, що підлягає наданню споживачу. Тобто, підписавши Кредитний договір, [PERSON] погодилася, що кредитні кошти в сумі 18750,00 грн. буде їй надано у двох формах, а саме: 15000,00 грн. шляхом зарахування на її картковий рахунок та 3750,00 грн. шляхом утримання суми зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу. Як вбачається з листа № 2646_241113174141 від 13.11.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до укладеного між останнім та позивачем договору на переказ коштів ФК П19/09-06 від 30.09.2019, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 05-02-2021 17:12:10 на суму 15000,00 грн., номер картки: [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 79609884 (арк.с. 27). Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами надання відповідачці кредиту в сумі 18750,00 грн. 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-11/2021/13, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 503097 від 05 лютого 2021 року (ар.с.35-39). У відповідності до п.2.3 договору факторингу №26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. У відповідності до п.2.4 договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за яким передається. Згідно п.7.1 договору факторингу №26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року передбачено, що сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1426646,32 грн. При цьому, пунктом п.6.1.4 договору факторингу №26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток №2) та Акту приймання-передавання документації визначеної п.8.2 даного договору, які у сукупності одночасно є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає повним кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого права вимоги. Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (додаток №6 до цього договору), підписаним сторонами. У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 503097 від 05 лютого 2021 року. (ар.с.51-57) Відповідно п.5.4 договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржником, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги і мають відношення до прав вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржником грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (Кредитних договорів). Пунктом 7.1 договору відступлення прав вимоги №10/01-2023 від 10 січня 2023 року передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики (кредитними договорами), відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 5312491,59 грн. без ПДВ. При цьому, пунктом п.5.2 договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року передбачено, що права вимоги вважають відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4). Так, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимог № 10-01/2023 від 10.01.2023 (арк.с. 69) до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 503097 від 05 лютого 2021 року, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем, в розмірі 28578 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 40 коп. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 503097. Отже, матеріалами справи підтверджується, що позичальник [PERSON] не виконував належним чином свої зобов`язання по укладеному договору, в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 23 вресня 2025 року заборгованість відповідачки [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 503097 від 05 лютого 2021 року становить 28578 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 40 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 17600,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10668,72 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями 0,00 грн.; інфляційні збитки 281,60 грн.; нараховані 3% річних - 27,48 грн.(арк.с. 34). Після придбання права вимоги до відповідача, позивач ТОВ «Коллект Центр» не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором. Враховуючи, що відповідач, як позичальник, отримав кошти по кредитному договору, не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. У справі встановлено, що для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Встановивши зазначені обставини у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору). Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Слон кредит», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором суд виходить з наступного. При цьому відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо переходу права вимоги, то він підтверджується укладеним 26.11.2021 договором відступлення права вимог № 26-11/2021/13 між ТОВ «Слон кредит» (первісним кредитором) та ТОВ «Вердикт капітал» (новим кредитором), та укладеним 10.01.2023 договором відступлення права вимог № 10-01/2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Таким чином, у розумінні ст.ст. 512-514 ЦК України, позивач належним чином набув статусу нового кредитора у зобов`язанні, що в силу приписів ст. 204 ЦК України презюмується. Тому суд приходить до висновку, що позивач ТОВ «Коллект Центр» має право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 503097 від 05 лютого 2021 року. Як встановлено, станом на дату звернення Позивачем до суду Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 503097 про надання споживчого кредиту від 05 лютого 2021 року, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача ТОВ «Коллект Центр», до якого за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 перейшло право грошової вимоги за договором № 503097 про надання споживчого кредиту від 05 лютого 2021 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості за основним боргом в сумі 17600,00 грн., 10668,72 грн. нараховані відсотки; 281,60 грн. інфляційні збитки; 27,48 грн. - 3 % річних. Три проценти річних 27,48 грн. і інфляційні збитки 281,60 грн. нараховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.02.2022 по 23.02.2022, і підстав для відмови в позові в цій частині суд також не вбачає. Отже, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є обґрунтованими та суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 (арк.с. 70-72). Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 378 від 01 вересня 2025 року та Витягу з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року, були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн.(2 год. х 2000 грн.); складання позовної заяви 9000 грн. (3 год. х 3000 грн.), загальна сума становить 13000 грн. (арк.с. 75-76). Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. Враховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Як вбачається з матеріалів справи, вона не є складною, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без участі у судовому засіданні учасників справи та їх представників, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовної заяви та клопотань у своїй більшості є подібними. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved