Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року у справі №2-4607/10 з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06.10.2010 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 06.10.2010 року до досягнення дитиною 3-х річного віку. 23 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження №23092334 з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №2-4607/10 від 22 листопада 2010 року. Позивачка стверджує, що на даний час виконавче провадження перебуває на виконанні Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ). 27 жовтня 2023 року державним виконавцем Вишневого ВДВС Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку станом на 01.10.2023 року заборгованість становить 243 617,47 грн. Відповідач постійно ухилявся від сплати аліментів на утримання сина. У зв`язку невиплатою позивачці аліментів, вона змушена звертатись до суду про стягнення з відповідача пені по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 21 грудня 2023 року адвокат А.В. Яковенко, який діє в інтересах відповідача [PERSON] через канцелярію суду подав зустрічний позов до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилаючи на те, що позивачу за зустрічним позовом не було відомо про відкрите виконавче провадження та про необхідний розмір щомісячних платежів. Так як, [PERSON] створив нову сім`ю, 27.11.2010 року зареєструвавши шлюб із [PERSON] , яка на той час мала неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що потребувало додаткових витрат, тому позивач сплачував розмір аліментів, який був спроможний сплачувати. 19 січня 2024 року позивачка за первісним позовом на адресу суду направила відзив на зустрічний позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в якому заперечувала проти зустрічних позовних вимог та просила відмовити в задоволенні зустрічної позовної [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області 19 лютого 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенка А.В. задоволені, прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 08 квітня 2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області строк підготовчого провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, було продовжено на 30 днів. 08 квітня 2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області за клопотанням адвоката Яковенка А.В. від Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) для огляду у судовому засіданні витребувано матеріали виконавчого провадження №23092334, відкритого 24.11.2010 року за виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі рішення суду від 22.11.2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 26 квітня 2024 року відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] направила на адресу суду письмові пояснення щодо клопотання про долучення доказів, проти доручення доказів на заперечувала, просила врахувати письмові пояснення під час розгляду справи, задовольнити первісну позовну заяву, стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 243 517,47 грн. та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. 15 травня 2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фастівського міськрайонного суду Київської області на 09 липня 2024 року на 11 год. 00 хв. 24 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Яковенка А.В. провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/276/24 провадження №4-с/369/48/24 за скаргою [PERSON] до державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУ МЮ (м.Київ) Міщенко Л.М., стягувач: [PERSON] на дії державного виконавця. 01 вересня 2025 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області провадження по справі було поновлено. 13 листопада 2025 року представником відповідача за первісним позовом адвокатом Яковенко А.В. подано заяву про виправлення описки в ухвалі суду про витребування доказів. Ухвалою від 14.11.2025 року заяву представника відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Яковенко А.В. про виправлення описки в ухвалі суду про витребування доказів від 08.04.2024 року в цивільній справі №381/5371/23, провадження №2/381/8/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по сплаті аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено. 03 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від 08.04.2024 року Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області КМУ МЮ України, через систему «Електронний Суд», надав копію матеріалів виконавчого провадження №23092334. 08 грудня 2025 року через систему «Електронний Суд» представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Яковенко А.В. надіслав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких просив долучити до матеріалів справи квитанції про сплату аліментів після отримання розрахунку заборгованості, копію постанови апеляційного суду за наслідками оскарження рішення суду першої інстанції про оскарження розрахунку заборгованості. Позивачка (за первісним позовом) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала відповідні пояснення в їх обґрунтування, проти задоволення зустрічного позову категорично заперечувала. Представник відповідача (за первісним позовом) в судовому засіданні проти задоволення первісного позову категорично заперечував, суду пояснив, що несплата аліментів відбулась через бездіяльність державного виконавця, [PERSON] не знав про відкриття виконавчого провадження, тому не з його утворилась заборгованість по аліментах, представник відповідача наполягав на задоволенні зустрічного позову. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши позицію позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.11.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та здійснено відповідний актовий запис № 795. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін по справі [INFO] народився син- [PERSON] , про що виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району здійснено відповідний актовий запис № 05 (а.с. 10). 05.10.2010 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 2-4607/10 розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 15.04.2014 серії [NUMBER] позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року у справі №2-4607/10 з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06.10.2010 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 06.10.2010 року до досягнення дитиною 3-х річного віку (.с.11). Позивачка у судовому засіданні зазначає, що відповідач подав на розлучення та пішов з родини, син залишився проживати разом з нею, з початку відповідач платив частину з того розміру аліментів, що був визначений рішенням суду, а коли син піщов до першого класу, батько дитини пропав, взагалі перестав платити, а в подальшому постійно ухилявся від сплати аліментів на утримання сина. Ій відомо, що відповідач постійно працював за кордоном, проте у телефонному режимі, після подання цього позову до суду, просив забрати позов, та обіцяв сплатити заборгованість. На даний час незначними сумами сплачує аліменти. Як вбачається з витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження № 23092334 з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №2-4607/10 від 22 листопада 2010 року, останнє було відкрито 23 листопада 2010 року. На даний час виконавче провадження перебуває на виконанні Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ). 27 жовтня 2023 року державним виконавцем Вишневого ВДВС Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку станом на 01.10.2023 року заборгованість становить 243 617,47 гривень. Щодо позову [PERSON] про стягнення з відповідача нейстоки (пені) за несплату аліментів, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18)». Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватись за формулою: p = (A1 х Q1 х 1%) + (A2 х Q2 х 1%) + … (An х Qn х 1%), де: p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів, оскільки після того, як пішов з родини, періодично платив частину коштів на утримання сина, проте у подальшому свої зобов`язання належним чином не виконував та не цікавився забезпеченням дитини. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № 23092334 за період з жовтня 2010 по вересень 2023 включно заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів становить станом на 01.10.2023 243 617,47 гривень (а.с. 12 -19). Відповідно до виконаного розрахунку позивача неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з вересня 2021 по серпень 2023 складає 262 313, 95 гривень (а.с. 2-3). Суд, перевіривши розрахунок позивача, враховуючи, що нарахування неустойки можливе лише у разі прострочення сплати аліментів, тобто неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів може нараховуватися з наступного дня, що йде за останнім днем місяця, у якому повинні були сплачуватися аліменти, приходить до висновку, що позивач за власним бажанням при розрахунку кількості днів прострочення приймає кількість днів прострочення лише у розмірі календарного місяця, при розрахунку неустойки (пені) вимоги ч. 1 ст. 196 СК України дотримано, враховуючи те, що суд не може виходити за межі пред`явлених позовних вимог, суд приходить до висновку про вірність здійсненого позивачем розрахунку суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2021 по серпень 2023. При цьому, оскільки сума пені не може перевищувати 100% заборгованості по аліментах, то коректним буде визначення розміру неустойки (пені) у сумі заборгованості, що визначена державним виконавцем 243 617 гривень 47 копійок. Крім того, суд приймає до уваги те, що відповідач не спростував розрахунок позивача, доказів сплати аліментів за період з часу нарахування пені, а саме з вересня 2021 по серпень 2023 суду не надав, проте 07.12.2025 надав суду для долучення до справи копії квитанцій про сплату аліментів після отримання ним розрахунку заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, зазначена обставина, не переконання суду жодним чином не свідчить про спростування позиції позивача за первісним позовом, відповідач протягом тривалого часу 13 років, залишивши родину, навіть не цікавився утриманням та забезпеченням на той час малолітнього сина, що дає суду підстави вважати про наявність факту ухилення останнього від сплати аліментів. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 243 617 гривень 47 копійок підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Суд встановлено, що 16.12.2023 [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив суд визнати протиправним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27.10.2023 складеного державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі в межах виконавчого провадження № 23092334, яким було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2023 в розмірі 243 617,47 гривень. 10.07.2025 Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/276/24 провадження №4-с/369/48/24 за скаргою [PERSON] до державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУ МЮ (м.Київ) стягувач: [PERSON] на дії державного виконавця, у задоволенні скарги відмовлено. Не погодившись із зазначеним рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу і 09.10.2025 Ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення від 10.07.2025 без змін (а.с.167-173). Отже, у даному випадку, суд встановлено факт заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні, де боржником є [PERSON] . Щодо встановлення наявності чи відсутності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні. Представник позивача за зустрічним позовом стверджує, що боржник не знав про наявність відкритого виконавчого провадження, а державний виконавець не вчиняв жодних дій до 2017 року зокрема щодо повідомлення останнього про наявність виконавчого провадження. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, на [PERSON] як платника аліментів можна покладати таку відповідальність, оскільки заборгованість утворилася зокрема з причин його недобросовісної поведінки та свідомого ухилення від утримання сина, оскільки, як було встановлено судом, останній після розлучення сплачував частково аліменти, у розмірі, який визначав самостійно. Представником відповідача не доведено суду належними доказами, що [PERSON] вживав будь-яктх залежних від нього заходів щодо здійснення зобов`язань по утриманню сина. Отже, доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів до суду не подано, зокрема, не подано доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, наприклад у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відтак, викладена позивачем позиція у зустрічному позові є необґрунтованою, а позовні вимоги не доведені належними доказами. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи наведені вище вимоги законодавства та судову практику у подібних правовідносинах, суд вважає, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами доведено несвоєчасність сплати відповідачем аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини відповідно до судового рішення, у зв`язку із чим, вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів є обґрунтованими та потребують задоволення. При цьому, відповідачем у даній справі не доведено суду відсутності його вини у простроченні сплати аліментів на користь позивачки, у зв`язку з чим зустрічний позов слід залишити без задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved