Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 вересня 1999 року між нею і [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис І-КИ № 093806. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони проживають окремо. Подальше збереження шлюбу та примирення вважає неможливим. За цих підстав позивач просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », визначити місце проживання дитини разом із матір`ю, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 07 листопада 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на визнання відповідачем позову, справу розглянуто в підготовчому засіданні з ухваленням рішення по суті. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 11 вересня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , про що складений актовий запис І-КИ № 093806. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, примиритися не бажають. Відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Сторони не бажають надалі перебувати у шлюбі та наполягають на розірванні шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже, враховуючи причини позову про розірвання шлюбу, викладені у позовній заяві, всі обставини життя сторін, зокрема небажання сторін зберегти шлюб, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, а тому після розірвання шлюбу прізвище позивачу необхідно залишити « [PERSON] ». Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, то суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що в даному випадку спільна дитина сторін не досягла десяти років та її місце проживання має визначатися за спільною згодою батьків, між сторонами немає спору щодо місця проживання малолітньої дитини, то її місце проживання може бути визначено і без констатації місця проживання в судовому рішенні. Враховуючи вищенаведене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого нею при зверненні до суду судового збору в розмірі 605 грн 60 коп.

Outcome: partial