Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 75639476 в розмірі 13 552, 00 грн., з яких: 4 000, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 9 552, 00 грн. заборгованість по відсоткам та судові витрати. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в обґрунтування позову посилається на те, що 21.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75639476, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 1.99 % в день. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплаті відсотків належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою становить 13 552, 00 грн., з яких: 4 000, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 9 552, 00 грн. заборгованість по відсоткам. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 75639476від 21.07.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, згідно якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 75639476 від 21.07.2021 в сумі 13 552, 00 грн., з яких: 4 000, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 9 552, 00 грн. заборгованість по відсоткам. Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75639476, згідно якого останній отримав у позику грошові кошти в сумі 4 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 1.99 % в день. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 75639476від 21.07.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, згідно якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 75639476від 21.07.2021 в сумі 13 552, 00 грн., з яких: 4 000, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 9 552, 00 грн. заборгованість по відсоткам. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «Фінпром Маркет» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн. За умовами ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено договір про надання правничої допомоги № 01-11/2024 від 01.11.2024, та рахунок на оплату замовлення, на підставі яких вартість надання правової допомоги склала 3 500 грн. Враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved