Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , який зник безвісті 22.12.2024 поблизу населеного пункту Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області при виконанні бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що її чоловік [PERSON] 24 серпня 2024 року був призваний на військову службу під час мобілізації та наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 10.10.2024 № 298 був зарахований до списків особового складу частини за посадою стрільця-снайпера 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти [NUMBER] аеромобільного батальйону військової частини [NUMBER] . На підставі розпорядження командира військової частини [NUMBER] від 01.12.2024 №798 особовий склад 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону 24 грудня 2024 року виконував бойове завдання стримування збройних сил російської федерації у районі населеного пункту Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області. [INFO] близько 15.26 год., перебуваючи на вогневій позиції, під час виконання бойового завдання, [PERSON] потрапив під ураження безпілотного літального апарату противника, внаслідок чого отримав поранення, не сумісні з життям. Тіло загиблого знаходиться на підконтрольній території, але через високу інтенсивність ворожих обстрілів зі сторони збройних сил рф евакуація тіла загиблого [PERSON] на той час не була проведена, у зв`язку з чим він вважається зниклим безвісти до моменту завершення евакуації тіла. 27 червня 2025 року заявниця зверталась до Міністерства оборони України з проханням забрати тіло її чоловіка для поховання, але отримала відповідь, що на даний час евакуювати тіло неможливо через постійні бойові дії у місцевості, де перебуває тіло загиблого. Заявник вказувала на те, що у зв`язку з відсутністю довідки про причини смерті чи лікарського свідоцтва про смерть вона не може отримати свідоцтво про смерть чоловіка. Визнання [PERSON] померлим необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть чоловіка, реалізації права на прийняття спадщини та інших прав, передбачених чинним законодавством України у разі загибелі військовослужбовця під час здійснення бойових завдань, що зумовило необхідність звернення до суду з даною заявою. Ухвалою від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та залучено в якості заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] . На заяву [PERSON] надійшли письмові пояснення від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви з огляду на те, що активні бойові дії на території населеного пункту Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області розпочались 24 лютого 2022 року та станом на теперішній час не завершені, а тому відлік шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 46 ЦК України, у даному випадку не розпочався. Також звернув увагу на особливості розгляду даної категорії справ. В судовому засіданні 01.10.2025 року заявник та її представник адвокат Мельник О.В. підтримали заявлені вимоги, надали суду пояснення, аналогічні змісту заяви. Представник [PERSON] наголосила на тому, що позиція Міністерства оборони України зводиться до формалізму щодо ненастання шестимісячного строку після завершення бойових дій в цьому населеному пункті. Проте з часу зникнення [PERSON] у грудні 2024 року минув тривалий час, він не з`явився, потрапляння у полон неможливе, бо це територія, підконтрольна Україні. Окрім цього, в матеріалах справи наявні письмові матеріали, де зафіксовані пояснення військових, які безпосередньо перебували з [PERSON] на позиції, які підтверджують отримання останнім поранень, не сумісних з життям. В судове засідання 09.01.2026 року представник [PERSON] не з`явилась, у зв`язку з перебоями в електропостачанні та відсутністю інтернет-зв`язку просила суд продовжити розгляд заяви без її участі, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Представник Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. Представник військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечували проти задоволення вимог заяви. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 30 квітня 2002 року Димитрівською селищною радою м. Олександрії Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 30.04.2002. Під час шлюбу у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження від 18.11.2005 та 06.07.2007 відповідно). Відповідно до свідоцтва про народження від 10.01.1983 та свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.05.2025 матір`ю [PERSON] є [PERSON] . 27 серпня 2024 року [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 10.10.2024 № 298 [PERSON] був зарахований до списків особового складу військової частини за посадою стрілець-снайпер 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти [NUMBER] аеромобільного батальйону військової частини [NUMBER] . 11 грудня 2024 року [PERSON] набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру ветеранів війни № 20250519-00035959 від 19.05.2025. 24 грудня 2024 року на адресу [PERSON] було направлене сповіщення сім`ї № 615 про те, що її чоловік [PERSON] 22.12.2024 зник безвісти під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області. Відповідно до копії наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 09.01.2025 № 98, завершено спеціальне розслідування за фактом зникнення безвісти [PERSON] . Як зазначено у наказі, 22 грудня 2024 року солдат [PERSON] у складі підрозділу проводив оборонні дії в населеному пункті Білогорівка Луганської області. Цього ж дня близько 15.26 год. під час виконання бойового завдання, перебуваючи на вогневій позиції, солдат [PERSON] потрапив під ураження безпілотного літального апарату (типу FPV) збройних сил російської федерації. У результаті ворожого ураження солдат [PERSON] отримав поранення, не сумісні з життям. Тіло загиблого військовослужбовця знаходиться на підконтрольній території, однак, з огляду на високу поточну інтенсивність ворожих обстрілів зі сторони противника, евакуація тіла загиблого станом на 22.12.2024 не була проведена, у зв`язку з чим загиблий військовослужбовець вважається зниклим безвісті до моменту завершення евакуації тіла. Обставин та фактів, які б свідчили про ухилення від військової служби (добровільна здача в полон, дезертирство тощо) не встановлено. Зазначене підтверджується також матеріалами спеціального розслідування за фактом зникнення безвісті солдата [PERSON] , зокрема, актом проведення спеціального розслідування від 03.01.2025, рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира [NUMBER] аеромобільного батальйону військової частини [NUMBER] від 23.12.2024, наказом командира військової частини [NUMBER] від 27.12.2024 № 4358 про призначення спеціального розслідування за фактом зникнення безвісті [PERSON] 26 грудня 2024 року слідчим Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024120000001506 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом безвісного зникнення 22 грудня 2024 року військовослужбовця ЗСУ [PERSON] в зоні проведення бойових дій у районі населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області. 20 січня 2025 року інформацію про безвісне зникнення [PERSON] на території бойових дій було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] від 22.01.2025 № 350, солдат [PERSON] у період з 19 жовтня 2024 року по 22 грудня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у населеному пункті Білогорівка Лисичанської МТГ Сівєрськодонецького району Луганської області. 27 червня 2025 року [PERSON] зверталась до Міністерства оборони України із заявою про евакуацію тіла її загиблого чоловіка [PERSON] для поховання, на що отримала відповідь від військової частини [NUMBER] про те, що внаслідок інтенсивних бойових дій та постійної загрози життю особового складу евакуація тіла загиблого [PERSON] наразі є неможливою; територія, де він помер, перебуває під постійним вогневим контролем противника, що унеможливлює безпечне проведення пошукових та евакуаційних робіт; евакуація тіла буде проведена негайно, щойно це стане можливим з міркувань безпеки. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - оголошення фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У відповідності до правового висновку Верховного Суду у постановах від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень ст.43,46 ЦК України, ст.305,306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі ч.2 ст.46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 ст.43 ЦК України. Для визнання людини померлою заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи. Крім того, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2024 року у справі ЄУН 755/11021/22, а саме: «50. …приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. 52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. 53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. 54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». 56. Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). 57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні… 70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України… 85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності… 94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. 95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. 96. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. 97. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. 98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. 99. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. 100. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності». Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція) за певних обставин. У даному випадку суд вважає встановленим та доведеним,що чоловік заявниці [PERSON] , який з 27.08.2024 був призваний і проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 22.12.2024 під час виконання бойового завдання із захисту та оборони України від збройної агресії рф в районі проведення активних бойових дій поблизу населеного пункту Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області внаслідок ураження безпілотним літальним апаратом противника, тобто за обставин, що загрожували йому смертю. Вказане підтверджується наданими заявником документами:наказом командира військової частини від 09.01.2025 № 98 про результати спеціального розслідування за фактом зникнення безвісті [PERSON] ,актом проведення спеціального розслідування від 03.01.2025, рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира [NUMBER] аеромобільного батальйону військової частини [NUMBER] від 23.12.2024, наказом командира військової частини [NUMBER] від 27.12.2024 № 4358 про призначення спеціального розслідування за фактом зникнення безвісті [PERSON] , витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 12024120000001506 від 26.12.2024,витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення. Надані суду докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця [PERSON] , що дає суду підстави зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок ураження безпілотним літальним апаратом противника збройних формувань рф під час виконання ним обов`язків військової служби. Доказів, які б спростували ці обставини, суду, зокрема, представником Міністерства оборони України, не надано. За фактом зникнення безвісті військовослужбовця [PERSON] з 26.12.2024 і по цей час проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12024120000001506 від 26.12.2024 за ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про нього внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, однак за результатами проведених розшукових заходів встановити місце перебування [PERSON] не вдалося. Жодних відомостей про те, що він перебуває у полоні, до цього часу не отримано. Ухвалюючи рішення, суд також виходить з того, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я,честь і гідність,недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Отже,держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав,свобод та інтересів всіх своїх громадян. Виконання цього обов`язку не може бути вибірковим. Судове рішення про оголошення фізичної особи померлою з моменту набрання ним законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі вказаного рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану реєструється смерть особи та видається свідоцтво про смерть. Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія або інші виплати, передбачені законом, шлюб припиняється (ст. 104 СК України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право заявниці [PERSON] , як громадянки України, на оголошення її чоловіка [PERSON] померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю чоловіка, зокрема, спадкування, отримання відповідної допомоги (виплати) тощо. Натомість, реалізація нею таких прав у позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - відсутності документів, передбачених чинним законодавством України, які достовірно посвідчують факт смерті [PERSON] і дозволяють здійснити державну реєстрацію смерті відповідним територіальним органом ДРАЦС України. Як вже зазначалось, чоловік заявниці [PERSON] , будучи військовослужбовцем ЗСУ, зник безвісти 22.12.2024 за обставин, що загрожували йому смертю, - під час виконання бойового завдання та ураження безпілотним літальним апаратом противника у районі населеного пункту Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області, яке з 24.02.2022 по цей час є зоною активних бойових дій згідно із Переліком територій,на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025. Разом з тим, виходячи з принципів верховенства, справедливості, розумності та пропорційності, соціального контексту цієї справи, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду та уникаючи надмірного формалізму, за конкретних обставин зникнення безвісті [PERSON] , при відсутності протягом тривалого часу відомостей про нього, суд вважає можливим оголосити [PERSON] померлим до спливу строку, визначеного ч.2 ст.46 ЦК України. При цьому, враховуючи конкретні обставини зникнення безвісті [PERSON] , суд з урахуванням положень ч.3 ст.46 ЦК України, вважає можливим оголосити його померлим від дня вірогідної загибелі [INFO] , місцем смерті вважати селище Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області. Також суд вважає доцільним роз`яснити учасникам цієї справи, що в силу вимог ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було оголошено померлою, або відомостей про місцезнаходження цієї особи суд за місцезнаходженням особи або суд, який оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про оголошення цієї особи померлою;заяву може бути подано особою, яку було оголошено померлою або іншою заінтересованою особою; копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть. На підставі вищевикладеного, заяву [PERSON] про оголошення померлим її чоловіка [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved