Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

27 листопада 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 03 травня 2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 02, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивачка вказує, що від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Також позивачка посилається на те, що їх подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства не ведуть. Шлюб носить формальний характер. Кожен з них має різні погляди на життя, у них несумісні характери, що суперечить подальшому спільному проживанню. Позивачка вказує, що проживати однією сім`єю не вдається для неї можливим, тому вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Спори щодо виховання та проживання дітей на даний момент відсутні. Після розірвання шлюбу дитина буде продовжувати проживати разом зі своєю матір`ю. За таких обставин позивачка вважає, що шлюб фактично розпався, примирення вважає неможливим, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 03 травня 2014 року виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області актовий запис № 02. Після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.1-3). Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.12.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 304/2716/25 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, до суду не надано, уточнень, доповнень до раніше заявлених позовних вимог на адресу суду позивачкою [PERSON] не подано. Проте, у змісті позовних вимог висловлено прохання розглянути справу без її участі, бути присутньою в судовому засіданні не бажає, проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. В судове засідання відповідач повторно [PERSON] не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення, проте про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, відповідачем суду не представлено. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких заперечень щодо заявленого [PERSON] позову, відповідачем не подано. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/2716/25, з`ясувавши всі обставини по цій справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з наданих матеріалів, сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] 03 травня 2014 року уклали шлюб, який зареєстрований Виконкомом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого є в матеріалах даної справи (а.с.5). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, проживати однією сім`єю не здається можливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та будь-яких підстав до збереження сім`ї судом не встановлено та відповідачем в ході розгляду справи в суді не доведено, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітньої дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи право позивачки після розірвання шлюбу іменуватися дошлюбним прізвищем, то вказана вимога також підлягає задоволенню та після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved