Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

АТ «ЮНЕКС БАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь АТ «ЮНЕКС БАНК» заборгованість у розмірі 131808.86 грн., а також витрати зі сплати судового збору. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.01.2024 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №46.123.0124.1 на умовах, що зазначені в договорі та відповідно до публічної пропозиції «Правил (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮНЕКС БАНК», оприлюднені на офіційному сайті банку www.unexbank.ua. Акцептування позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилам. Приймання позичальником цієї публічної пропозиції відбувається виключно в цілому, без можливості запропонувати банку свої умови кредитного договору, який є договором приєднання відповідно до ст.634 ЦК України. Відповідно до п.1.1, 1.4 кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 207800,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором. Відповідно до п.1.10 кредитного договору встановлено комісію разово за надання кредиту у розмірі 7800,00 грн., загальна сума кредиту 207800,00 грн. Відповідач підписав кредитний договір №46.123.0124.1 від 18.01.2024 власноручним підписом. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач мав сплачувати щомісячно платіж в розмірі 7150,00 грн. останній місяць 5052,46 грн. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 20.11.2025 виникла заборгованість за кредитним договором №46.123.0124.1 від 18.01.2024, що становить 131808.86 грн. з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів 121332.73 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 10476.13 грн. Отже, відповідно до вище вказаного 30.09.2025 позивач направив [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором №46.123.0124.1 від 18.01.2024. Оскільки відповідач протягом тривалого часу не сплачує щомісячні платежі на погашення кредиту, тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 02 грудня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (однак без виклику) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, лише повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, хоча повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням вих..№R067049177060, яке повернулося із відміткою «вручено особисто 09.12.2025» (а.с.76.) Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: відсутні. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного провадження у справі (а.с.70-72) про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії кредитного договору №46.123.0124.1 від 18.01.2024, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, заяви здійснення «Регулярного платежу», додатку до паспорту споживчого кредиту, анкети опитування клієнта, паспорту споживчого кредиту, згоди клієнта та довідки про систему гарантування (а.с.6-18) судом встановлено, що 18.01.2024 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, на умовах повернення, платності, строковості, АТ надало відповідачу у користування кредитні кошти у сумі 207800 грн., з них комісія за надання кредиту у сумі 7800 грн. на строк з 18.01.2024 по 18.02.2028, орієнтовна загальна вартість кредиту 356052.46 грн., відповідач власноруч підписав договір та додатки. Із копії платіжної інструкції №9128 від 18.01.2024 (а.с.19-20) судом встановлено, що на рахунок [NUMBER] АТ «ЮНЕКС БАНК» перерахувало [PERSON] 200000 грн. кредиту та на рахунок АТ «ЮНЕКС БАНК» з відповідача зараховано 7800 грн. комісії за надання кредиту. Із копій виписок по особовому рахунку та розрахунку заборгованості (а.с.21-43) судом встановлено, що [PERSON] користувався кредитними коштами та частково вносив заборгованість по кредиту, останній платіж 10.11.2025 в сумі 1499.55 грн. Із копії пам`ятки щодо погашення кредиту (а.с.44) судом встановлено, що позивач надав відповідачеві реквізити та суму щодо погашення кредиту згідно графіку платежів. Із копії паспорта громадянина України виданого 29.10.2013 (а.с.45) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився в селі Пороги Ямпільського району Вінницької області, зареєстрований по [ADDRESS] . Із копії правил надання споживчого кредиту та вимоги про дострокове повернення кредитних коштів від 30.09.2025 (а.с.46-52) судом встановлено, що на адресу відповідача направлено письмову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 132355.22 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений кредитний договір, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять виписки з особового рахунку про рух коштів, а також платіжну інструкцію про перерахування коштів відповідачеві. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів та користування кредитними коштами. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 131808.86 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №954 від 21.11.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 гривень, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved