Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Наливайка В.Є. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 вересня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2025 року по справі №335/13521/24 шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу з відповідачем [PERSON] , у них народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З кінця лютого 2025 року відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дітей не надає і не бажає надавати. На теперішній час позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, працює за фактично мінімальну зарплатню та коштів які вона отримає не вистачає на забезпечення необхідних потреб спільних дітей. Жодного разу відповідач [PERSON] за час після розлучення матеріальної допомоги не надавав. Відповідач [PERSON] може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Аліменти відповідач нікому не платить. Неповнолітні діти на даний час проживають з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік ВПО від 01.09.2023 року №2304- 5002938204; №2304-5002938235; та від 04.05.2023 року №23045002744949. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника позивача та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судом встановлено, що учасники по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2025 року по справі №335/13521/24. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 48 та [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 22. Позивач [PERSON] зареєстрована як ВПО та проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками від 01.09.2023 року №2304-5002938204, 2304-5002938235, від 04.05.2023 року №2304-5002744949 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач вказує, що не має можливості самостійно забезпечувати дітей та вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивач наполягає на тому, що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищу, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і не бажає надавати, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.141СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину однієї чверті; на двох дітей однієї третини; на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач у позовній заяві просить стягнути у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і дітей. Таким чином, поставивши перед судом питання про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача на дітей, що фактично становить 50% усіх доходів відповідача, позивачу належало доводити передусім наявність у відповідача, тобто платника аліментів, відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів, а також необхідність саме такого розміру аліментів для гармонійного розвитку дітей. Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обмежилася наданням суду копій свідоцтва про народження дітей, копії рішення суду про розірвання шлюбу та копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Будь-яких доказів матеріального стану позивача та відповідача, які б свідчили про необхідність та можливість сплати аліментів на двох дітей у розмірі 1/2 частини заробітку відповідача, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дітей, їх стану здоров`я, позивачем надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідність стягнення з відповідача аліментів на двох дітей саме у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На думку суду, розмір аліментів у вигляді 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховує інтереси обох сторін, і разом з цим відповідає інтересам дітей та враховує законодавчо закріплені засади обов`язкової участі обох батьків в утриманні дитини (ст.51Конституції України). У зв`язку з викладеним суд вважає за доцільне позов задовольнити частково. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, судовий збір відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial