Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

у листопаді 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, стягнення коштів та моральної шкоди та просить стягнути з відповідача кошти отримані за оплату оренди житла, стягнути моральну шкоду, стягнути штраф згідно ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів», стягнути документально підтверджені поштові, медичні та технічні витрати та судові витрати. Позов мотивує тим, що між нею та відповідачем укладено договір оренди житлового приміщення та з моменту передачі квартири, відповідач неодноразово проявляв агресивну поведінку, щодо сплати грошових коштів. Відповідач неодноразово вдавався до неприйнятних дій, які виявлялися у тому, що відповідач приходила до квартири о сьомій ранку без попередження та фотографувала позивача у приватній обстановці, що є принизливим ставленням відповідача до позивача, який є споживачем її послуг. Вказує, що сумлінно виконувала всі обов`язки передбачені договором оренди, майно не руйнувала, підтримувала тишу та чистоту, але відповідач ухиляється повернути кошти належні позивачу, а тому вона змушена тимчасово залишатися у цій квартирі. Поведінка відповідача викликає у позивача постійне відчуття страху, напруги, безсоння, порушує її звичний ритм життя, а тому позивачу була завдана моральна шкода. Крім того позивач понесла збитки та витрати на пошту, на придбання засобів для відновлення нервової системи, витрати на придбання побутових речей для облаштування житла для створення комфортних умов проживання та очікувані витрати на переїзд до іншого житла. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 22 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, які за змістом є ідентичними позову та позивач додатково повідомила про високочастотний свист, який останнім часом виник у квартирі. 22 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позов за підписом представника відповідача у якому він просить відмовити у позову, вказуючи, що між сторонами відсутні правовідносини, які стосуються захисту прав споживачів, а виникли у зв`язку з укладенням договору оренди. Придбання позивачем побутових речей є її особистим проявом та власного уявлення про комфорт. В судове засідання позивачка не прибула. У письмових додаткових поясненнях просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з врахуванням обставин викладених у відзиві на позов. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03 вересня 2025 року [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) уклали договір оренди(далі Договір оренди). Згідно п. 1.1. Договору оренди, Орендодавець передає у тимчасове користування Орендаря особисту квартиру за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.2. Договору оренди, Орендар зобов`язується виплачувати орендну плату у встановлений цим Договором строк, в розмірі, відповідно до п. 4.1 Договору. У пункті 4.1. Договору оренди передбачено, що оплата за квартиру, що орендується, вноситься за один місяць сума якої складає 4000 грн. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму коштів, отриманих за договором оренди, яку вона не повернула позивачу. Однак, не надає доказів сплати таких коштів, доказів порушення відповідачем умов договору або чинного законодавства, які передбачають повернення коштів. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові по справі № 214/7462/20 від 05.12.2022 зазначив, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Відповідачем не надано доказів завдання відповідачем їй моральної шкоди, а тому суд не знаходить підстав для задоволення даної вимоги. Крім того, позивач у позові не визначила суму, яка на її думку є достатньою для відшкодування моральної шкоди. Вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу згідно ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставною, оскільки вказана стаття передбачає відповідальність у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єктами господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, однак з Договору оренди не вбачається, що відповідач є суб`єктом господарювання. Вимога про стягнення з відповідача документально підтверджені поштові, медичні та технічні витрати понесені у зв`язку з поданням претензії та позову також є безпідставними, оскільки суд вважає, що необхідність направляти відповідачу претензії не доведена належними та допустимими доказами, щодо порушення відповідачем умов Договору оренди. Крім того, не підтверджено доказами, що витрати відповідача на придбання ліків пов`язані саме із неправомірними діями відповідача. Технічні витрати також не підтверджені доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed