Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що внаслідок укладення договору факторингу з АТ «УКРСИББАНК» він набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 98139309000 від 17.09.2021. Оскільки відповідач порушив зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та ігнорує надіслані вимоги про погашення боргу, позивач, просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15 551,90 грн (яка складається з основного боргу та відсотків). Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом. 17 вересня 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 98139309000. За цим договором банк встановив ліміт овердрафту (надав кредит) на картковому рахунку клієнта, а відповідач зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за його користування на умовах Тарифного плану та Правил. 23 січня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено Договір факторингу № 254, за яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема за договором № 98139309000, де боржником є [PERSON] . З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося перерахування або додаткове нарахування процентів та комісій, оскільки їх розмір був визначений первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги. Згідно з наданим розрахунком (Реєстром боржників), заборгованість [PERSON] за договором № 98139309000 становить 15 551,90 грн, з яких: 8 214,89 грн заборгованість за основним боргом та 7 337,01 грн заборгованість за відсотками. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Конструкція частини першої статті 1049 ЦК України вказує на те, що позикодавець має довести не лише наявність заборгованості, тобто не виконання зобов`язання зі сторони позичальника, але і факт передачі грошових коштів такому позичальнику. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Висновки суду. Позивачем при зверненні до суду не подано належних та допустимих доказів перерахування первісним кредитором АТ «УКРСИББАНК» на картковий рахунок відповідача [PERSON] грошових коштів у межах ліміту овердрафту відповідно до Договору-анкети № 98139309000 від 17.09.2021. У матеріалах справи відсутні платіжні інструкції, меморіальні ордери або повні виписки з банківського рахунку, які б фіксували конкретні дати та суми зняття (використання) кредитних коштів, а також успішність виконання таких операцій. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей. Відсутність підтвердження факту отримання коштів позичальником нівелює факт виникнення боргового зобов`язання, оскільки неможливо встановити початкову суму основного боргу. Варто зауважити, що пунктом 8.6 Договору факторингу № 254 від 23.01.2024 сторонами прямо передбачена можливість та право Фактора (позивача) отримувати виписки з обліку кредитної заборгованості за позичковими рахунками у зв`язку з необхідністю звернення до суду для стягнення боргу. Проте позивач своїм правом не скористався та не надав суду зазначених банківських документів, які б підтверджували історію руху коштів та реальний розмір заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості на загальну суму 15 551,90 грн не є первинним бухгалтерським документом. Він є лише внутрішнім документом фінансової установи, який відображає односторонні нарахування, і за відсутності доказів реального руху коштів по рахунку такий розрахунок не може вважатися беззаперечним доказом існування заборгованості. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18. З урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що позов є необґрунтованим, недоведеним та задоволенню не підлягає. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати згідно зі ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed