Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

До Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 08.11.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 681792054 в електронній формі. Позичальник акцептував оферту через особистий кабінет за допомогою одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису. Згідно з умовами договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10800,00 грн на банківську картку № [NUMBER] . Умови кредитування передбачали базову відсоткову ставку 0,98% на день та одноразову комісію. 14.01.2025 право грошової вимоги за цим договором було відступлено ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № МВ-ТП/17. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, новий кредитор скористався правом на дострокове розірвання договору, надіславши відповідне повідомлення, після чого нарахування відсотків припинилося з 06.06.2025. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 33443,90 грн, яка складається з 10800,00 грн тіла кредиту, 22103,90 грн відсотків та 540,00 грн комісії. Позивач просить стягнути вказану суму боргу, а також судові витрати: 2 422,40 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений судом строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву не надав. Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)». Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 08.11.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 681792054, що підтверджується копією заяви на отримання кредиту, примірником кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, а також правилами надання грошових коштів. Договір укладено в електронній формі на умовах відновлювальної кредитної лінії. За користування кредитом встановлено фіксовану базову процентна ставку у розмірі 0,98% на день (357,70% річних) та комісію за надання кредиту. З урахуванням укладення додаткових угод та всіх наданих траншів відповідачу було надано суму кредиту 10800 грн. Правочини підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт перерахування коштів підтверджується підтвердженнями ТОВ «ПРОФІТГІД» щодо здійснення переказів грошових коштів довідками ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та випискою по рахунку відповідача [NUMBER] за період 08.11.2024-09.11.2024, наданою АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Судом також встановлено, що 14.01.2025 первісний кредитор відступив право вимоги за вказаним договором до ТОВ «Таліон Плюс» (позивач) на підставі договору факторингу № МВ-ТП/17, що підтверджується примірником договору факторингу, витягом з реєстру прав вимоги та платіжною інструкцією про оплату за цим договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач направив повідомлення про дострокове розірвання договору та досудову вимогу. Станом на день подання позовної заяви загальна заборгованість відповідача становить 33443,90 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості та складається з: 10800,00 грн - заборгованість за кредитом; 22103,90 грн - заборгованість по процентам; 540,00 грн - заборгованість по комісії. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що умови договору № 681792054 від 08.11.2024, відповідачем виконані не були. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов зазначених договорів (ст. 638 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивач набув право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу. Вказаний договір факторингу та попередні договори з первісним кредитором у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору, у передбачені договором строки кредит не погашений. Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» надало належні і допустимі докази заборгованості [PERSON] за договором № 681792054 від 08.11.2024, яка станом на день розгляду справи відповідачем не погашена. Отже, з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за договором № 681792054 від 08.11.2024, в розмірі 33443,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, так як позивач скористався правовою допомогою, про що свідчить Договір про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024, Додаткова угода до нього № 1675 від 02.09.2025 та Акт приймання-передачі наданих послуг від 02.09.2025, які включали складання позовної заяви (аналіз кредитної справи, формування юридичного висновку, підготовку досудової вимоги, збір та засвідчення доказів), а тому, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5000,00 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved