Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути суму заборгованості за Кредитним договором (оферти) № 05.01.2025-100001896 від 05.01.2025 в розмірі 58200,00 грн. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача не надійшло. Від представника відповідача - адвоката Новікова О.П. надійшов відзив на позовну заяву в якому адвокат просив в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Ухвалою від 07 листопад 2025 року судом задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. В судове засідання учасники справи не з`явились. У відповідності до частини 3 статті 211 ЦПК України скористались своїм правом та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 23 грудня 2025 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 29 грудня 2025 року. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») обґрунтовує такими доводами. 05.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений Кредитний договір (оферти) № 05.01.2025-100001896, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 05.01.2025, на строк 155 днів з дати його надання зі сплатою процентів, комісії, пов`язаної з наданням кредиту та неустойки. Разом з тим, вказує позивач, [PERSON] були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу шляхом проведення часткової сплати 04.02.2025 на суму 2000,00 грн, які були враховані під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування ними, комісії та неустойки перед позивачем не виконав у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 58200,00 грн, яка складається з: 20000,00 грн основного боргу; 22800,00 грн проценти; 1800,00 грн комісія за надання; 3600,00 грн комісія за обслуговування та 10000,00 грн неустойка. Таким чином, у зв`язку із порушенням [PERSON] умов кредитного договору, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України, ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із вказаним позовом. У поданому відзиві представник відповідача - адвокат Новіков О.П. позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» не визнав з урахуванням таких заперечень. Так, адвокат вказує, що [PERSON] ніколи не укладав із Позивачем кредитного договору № 05.01.2025-100001896 від 05.01.2025 та, відповідно, ніколи не отримував від Позивача чи будь-яких третіх осіб за його дорученням кредитних коштів у сумі 20000,00 грн. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що наданий позивачем Кредитний договір із відповідачем, дійсно є укладеним в електронній формі, оскільки надані позивачем докази є лише роздруківками файлів у форматі PDF. Зазначає, що позивачем не надані докази належної ідентифікації відповідача, відсутні докази направлення, отримання та використання одноразового ідентифікатора, відсутнє підтвердження того, що номер телефону [NUMBER] на момент укладення договору (05.01.2025) належав саме [PERSON] . Крім того, позивачем не доведений факт надання кредитних коштів, оскільки єдиним документом, яким позивач підтверджує здійснення переказу коштів, є лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) вих. № 1-0108 від 01.08.2025, який не може вважатися належним та допустимим доказом так, як він не є первинним документом та інформація в листі не верифікована. По суті заявленої суми заборгованості відповідач заперечує з посиланням на те, що позивачем здійснено неправомірне нарахування неустойки, нарахування якої в період дії воєнного стану є неправомірним. Також вважає, що розрахунок процентів та комісій є необґрунтованим та непідтвердженим, оскільки позивачем не надано жодного деталізованого, поперіодного розрахунку суми заборгованості. Відсутність розрахунку, яка б дозволила суду перевірити правильність застосування процентної ставки до суми заборгованості за кожен день користування коштами, а також законність та порядок нарахування комісій, дає підстави дійти висновку, що заявлені суми є недоведеними. Крім наведеного, відповідач також вважає, що кредитний договір є нікчемним в окремих його положеннях, зокрема, нікчемним є третейське застереження та умови про зміну строку позовної давності. У поданому відзиві представником відповідача також було заявлено клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволено. Так, суд витребував у ТОВ «Споживчий центр» оригінали електронних доказів, а саме: електронного файлу (у первинному форматі, наприклад: .xml, .json) з незмінними метаданими, що містить інформацію про реєстрацію особистого кабінету на ім`я [PERSON] ; файлів логування (log files) веб-сервера та сервера баз даних позивача за період з 04.01.2025 по 06.01.2025, які містять записи про всі дії, пов`язані з IP-адресою, з якої нібито відбувалася реєстрація та підписання договору, включаючи HTTP-запити та відповіді сервера; оригіналу електронного документа, що підтверджує відправку SMS-повідомлення з одноразовим ідентифікатором «E957» на номер [NUMBER] , отриманого від провайдера телекомунікаційних послуг (SMS-шлюзу), із зазначенням точного часу відправлення та статусу доставки. Позивачем ухвала про витребування доказів виконана не була. Крім наведеного вище, представник відповідача вважає, що існують певні сумніви щодо належного підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву, оскільки наявна в матеріалах справи копія довіреності на представника, засвідчена особисто представником позивача - Горною В.І., на думку представника відповідача, не допускає засвідчення копії довіреності самим представником, якщо таке право прямо не випливає зі змісту довіреності. У наявній в справі довіреності таке повноваження прямо не зазначено. У довіреності є загальна фраза про право «засвідчення від імені Товариства відповідності оригіналам копій документів». Проте, це повноваження стосується засвідчення копій документів товариства для подання їх до суду, а не засвідчення копії самого документа, що підтверджує повноваження представника. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 05.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (надалі - Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник) був укладений Кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) № 05.01.2025-100001896 (далі - Договір), невід`ємною частиною якого є: Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); Заявка Кредитного договору № 05.01.2025-100001896 (Кредитної лінії) (далі - Заявка); Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 05.01.2025-100001896 (кредитної лінії); Інформаційне повідомлення позичальника; Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до розділу 2 «Порядок укладення електронного кредитного договору» Договору № 05.01.2025-100001896 від 05.01.2025 Сторонами погоджений процес укладання договору в електронній формі. Так, відповідно до вказаного розділу Договору: 2.1. Електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 2.2. Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, 2.2.2. заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, 2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. 2.3. Технологія (порядок) укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: 2.3.1. Кредитодавець розміщує на власному вебсайті пропозицію укласти електронний договір (оферту); 2.3.2. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.3. Позичальник в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; 2.3.4. У випадку погодження Кредитодавця на обрані Позичальником умови Кредитодавець в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця направляє Позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання Позичальником; 2.3.5. Також для підписання Позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в повідомленні на номер телефону, вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.6. Позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаній пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку. 2.3.7. Примірник договору споживача підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу Згідно з п. 3.2. Договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Строк, на який надається Кредит, становить 155 днів з дати його надання (п. 3 Заявки). Датою повернення (виплати) кредиту відповідно до п. 4 Заявки є 08.06.2025. Відповідно до п. 6. Заявки процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно з п. 7. Заявки процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 8. Заявки комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 9% від суми Кредиту та дорівнює 1800,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно з Графіком платежів. Відповідно до п. 9. Заявки комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - «Комісія за обслуговування», «Комісія») - 1800,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно з Графіком платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Згідно з п. 13 Заявки проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до п. 14 Заявки Сторони погодили Графік платежів, який визначає загальний розмір чергового платежу та розмір платежу з процентів у складі чергового платежу, розмір платежу з комісії за надання кредиту у складі чергового платежу, розмір платежу з комісії за обслуговування кредиту у складі чергового платежу; розмір платежу з суми кредиту у складі чергового платежу, а також дати початку і закінчення чергового періоду користування кредитом, яких є 5 періодів та дати чергового платежу - п`ять дат: 04.02.2025, 07.03.2025, 07.04.2025, 08.05.2025 та 08.06.2025. Згідно з п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-1361. Згідно з п. 4.3. Договору днем надання Кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використовувати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Згідно з п. 7.6 Договору у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань за Договором Кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. Відповідно до п. 17 Заявки неустойка: 300,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Вказаний договір був підписаний з боку Товариства директором за допомогою кваліфікованого електронного підпису, а з боку Позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е957. Судом також встановлено, що 05.01.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора А957, відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого йому була надана інформація про умови укладення Договору. Підписанням Паспорту [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтованою загальною вартістю кредиту, наданою виходячи із обраних умов кредитування. Судом встановлено, що Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 05.01.2025-100001896 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України відповідно до якої встановлені його анкетні дані, РНОКПП, дата народження, адреса проживання та номер контактного телефону на який позивачем було направлено СМС-повідомлення для підписання та укладення Договору, що відповідає п.п. 2.3.4 - 2.3.6 Договору. Відповідно до наданого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтвердження за № 1-0108 від 01.08.2025 судом встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» договором на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснило грошовий переказ 05.01.2025 18:01:36 на суму 20000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 616034064, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 05.01.2025-100001896. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.01.2025-100001896 від 05.01.2025 заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 58200,00 грн, яка складається з: 20000,00 грн основного боргу; 22800,00 грн проценти; 1800,00 грн комісія за надання; 3600,00 грн комісія за обслуговування та 10000,00 грн неустойка. З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по отриманому та неповернутому кредиту, процентам за користування отриманими коштами, комісії та неустойки. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Щодо визнання договору укладеним За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 05.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений Кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) № 05.01.2025-100001896, невід`ємною частиною якого є: Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); Заявка Кредитного договору № 05.01.2025-100001896 (Кредитної лінії); Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 05.01.2025-100001896 (кредитної лінії); Інформаційне повідомлення позичальника; Паспорт споживчого кредиту. Кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом підписання його з боку Товариства директором за допомогою кваліфікованого електронного підпису, а з боку Позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е957. Судом також встановлено, що 05.01.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора А957, відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого йому була надана інформація про умови укладення Договору. Підписанням Паспорту [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтованою загальною вартістю кредиту, наданою виходячи із обраних умов кредитування. Твердження відповідача щодо того, що позивачем не надані докази належної ідентифікації відповідача, відсутні докази направлення, отримання та використання одноразового ідентифікатора, відсутнє підтвердження того, що номер телефону [NUMBER] на момент укладення договору (05.01.2025) належав саме [PERSON] , суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено, що Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 05.01.2025-100001896 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України відповідно до якої встановлені його анкетні дані, РНОКПП, дата народження, адреса проживання та номер контактного телефону на який позивачем було направлено СМС-повідомлення для підписання та укладення Договору, що відповідає п.п. 2.3.4 - 2.3.6 Договору. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора: https://sgroshi.com.ua/ua подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Щодо заперечень відповідача з приводу того, що наданий позивачем Кредитний договір із відповідачем, дійсно є укладеним в електронній формі, оскільки надані позивачем докази є лише роздруківками файлів у форматі PDF, то суд зазначає таке. За змістом частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно, зокрема, із статтею 64 ЦПК України. Так, як вже було зазначено вище, [PERSON] шляхом ідентифікації (реєстрації) заповнення на веб-сайті позивача усіх граф відповідної форми пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) надав відомості, що його ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, адресу проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу, електронну адресу, та підтвердив їх за допомогою одноразового ідентифікатора Е957, попередньо пройшовши ідентифікацію шляхом використання Системи BankID. При цьому кошти було перераховано саме на номер рахунку, вказаний Позичальником в Договорі. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Так, позов з усіма додатками був сформований, підписаний ЕЦП та поданий через підсистему Електронний Суд, в тому числі і Кредитний договір № 05.01.2025-100001896 від 05.01.2025 (PDF-файл), який був роздрукований судом та приєднаний до матеріалів цивільної справи в паперовому вигляді. Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, а тому у суду не має сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу. Вказане свідчить про можливість дослідження судом оригіналу електронного доказу. Вказаний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору є обов`язковими для виконання позичальником. Щодо стягнення суми заборгованості за основною сумою кредиту та процентам У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що 05.01.2025 [PERSON] отримав кредит за Кредитним договором (оферти) (кредитної лінії) № 05.01.2025-100001896, укладеним із ТОВ «Споживчий центр», в розмірі 20000,00 грн на строк 155 днів. Кошти були перераховані відповідачу шляхом грошового переказу, здійсненого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) 05.01.2025 18:01:36 на суму 20000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 616034064, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 05.01.2025-100001896. Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року № 88. У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На виконання вищевказаних норм закону та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду документи щодо надання кредиту позичальнику, які складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: копію кредитного договору, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, підтвердження від фінансового посередника - ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке містить номер карткового рахунку, на який були зараховані кошти, і який був вказаний в Кредитному договорі, як належний відповідачу. Зазначені докази є належними та допустимими та такими, що підтверджують факт виконання кредитором свого обов`язку з надання кредиту та перерахування грошових коштів. Доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. За умовами зазначеного вище договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, чи доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, а саме: карти № [NUMBER] , і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів у відповідну дату (проміжок часу), оскільки відповідно до принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України) або спростувати факт належності йому саме цього карткового рахунку. Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивачем не надано розрахунку, який б дозволив суду перевірити правильність застосування процентної ставки до суми заборгованості за кожен день користування коштами, то суд зауважує таке. Слід зазначити, що суд не позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок суми заборгованості згідно з мовами кредитного договору. Судом встановлено, що відповідно до п. 2 Заявки [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. Відповідно до п. 3. Заявки строк кредиту становить 155 днів. Проценти за користування кредитними коштами, відповідно до п. 6, 7 Заявки, нараховуються виходячи з таких умов: в розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди») та процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Судом встановлено, що відповідно до Графіку платежів (п. 14 Заявки) сторони погодили 5 періодів користування кредитом, та відповідно, дати чергового платежу - п`ять дат: 04.02.2025, 07.03.2025, 07.04.2025, 08.05.2025 та 08.06.2025. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що перші 3 чергових періоди користування кредитом визначаються такими датами: з 05.01.2025 по 07.04.2025, що становить 93 дні. Відповідно до умов Договору за цей період нарахування процентів відбувається з розрахунку 1% за 1 (один) день користування Кредитом, що буде становити: 18600,00 грн нарахованих процентів (20000,00 * 1% * 93 дні). За решта днів користування кредитом, що становить 62 дні (155 днів - 93 днів), проценти будуть становити 6200,00 грн (20000,00 грн * 0,05% * 62 дні), з розрахунку 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом. Отже, загальний розмір процентів, які підлягають сплаті [PERSON] згідно з умовами Договору становить 24800,00 грн. Разом з тим, позивачем в позові заявлено, що 04.02.2025 відповідач сплатив 2000,00 грн, які, відповідно до п. 4.4. Договору зараховані в рахунок погашення процентів. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що сума процентів в розмірі 22800,00 грн, яку позивача просить сягнути з відповідача, є обґрунтованою. Спростування суми заборгованості або свого розрахунку відповідачем суду не надано. Щодо стягнення заборгованості за комісією Відповідно до частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що відповідно до п. 3.2. Договору [PERSON] отримав кредит на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому на Договір, який є предметом даного спору, розповсюджується дія Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог статей 12, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 5 Закону України «Про споживче кредитування» та з метою встановлення для небанківських фінансових установ України, які відповідно до законів України мають право надавати споживчі кредити, методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі- Правила). Відповідно до пункту 8 Правил кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Згідно з додатком 1 до Правил загальна вартість кредиту для споживача, тобто витрати споживача розраховується, в тому числі, із урахуванням процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі], які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 01.04.2024 року у справі №496/3134/19. Судом встановлено, що пунктом 8. Заявки, яка є невід`ємною частиною укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем Договору, встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту (економічна сутність - плата за надання кредиту) в розмірі 9% від суми кредиту, яка дорівнює 1800,00 грн та яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Пунктом 9. Заявки встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1800,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно з Графіком платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Судом також встановлено, що комісія за надання кредиту та комісія за обслуговування заборгованості передбачені як умовами кредитного договору (пункти 8., 9. Заявки), так і Графіком платежів (пункт 14. Заявки), які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» та «за обслуговування кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору, нарахування ТОВ «Споживчий центр» комісії за надання кредиту в розмірі 9% від суми кредиту, що становить 1800,00 грн, та комісії за обслуговування заборгованості в розмірі 1800,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування заборгованості, та включено ці суми до графіку платежів. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування неустойки в розмірі 10000,00 грн відповідно до п. 7.6 Договору та п. 17 Заявки, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані доповнення були введені в дію 17 березня 2022 року. Так, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час. Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений 05.01.2025, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та набрання чинності пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням обмежень, встановлених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд доходить висновку, що нарахування неустойки позивачем здійснено неправомірно, оскільки, починаючи з 24 лютого 2022 року позичальник звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання. На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення штрафних санкцій слід відмовити. Щодо нікчемності певних положень кредитного договору Так, відповідач у відзиві посилається на те, що, на його думку, кредитний договір є нікчемним в окремих його положеннях, зокрема, нікчемним є третейське застереження - пункт 12.1 Договору, та умови про зміну строку позовної давності - пункт 12.4 Договору. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Наведені пункти Договору, які відповідач вважає є нікчемними, не впливають на вирішення даної справи, оскільки даний спір не розглядається в межах третейського застереження та позивачем не було завлено про збільшений строк позовної давності. З огляду на наведене суд вважає, що дане заперечення відповідача не впливає на встановлені судом обставини та зароблені судом висновки за результатами розгляду справи. Щодо повноважень представника позивача Позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підписана представницею - Горною Веронікою Іванівною, повноваження котрої підтверджуються засвідченою ЕЦП копіює довіреності № 2705/25-11 від 27.05.2025, виданою на її ім`я директором ТОВ «Споживчий центр» Олександром Холодом. Під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 64 ЦПК України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 1140/3392/18. Так, відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до частини 3 статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень статті 238 ЦК України представник (у тому числі і за довіреністю юридичної особи) може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Суд звертає увагу на те, що законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Відповідно до частини 8 статті 62 ЦПК України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань судочинства, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень. Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 826/23910/15, від 27 вересня 2023 року у справі № 367/1152/23. Так, зі змісту довіреності № 2705/25-11 від 27.05.2025, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (в подальшому - Товариство) в особі Директора Холода О.В. доручає Горній Вероніці Іванівні представляти інтереси Товариства в державних та недержавних органах виконавчої служби, в органах суду всіх рівнів, в органах Державної казначейської служби України у справах цивільного судочинства про стягнення заборгованості з позичальників Товариства за укладеними кредитними договорами та у справах про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню з ціною позову до 120000,00 грн, серед яких зазначені такі процесуальні дії, як: підпис від імені Товариства таких позовних заяв та інших процесуальних документів; право засвідчення від імені Товариства відповідності оригіналам копій документів. З урахуванням змісту цієї довіреності, суд доходить висновку, що позовна заява підписана уповноваженим представником позивача. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 48200,00 грн, яка складається з: 20000,00 грн основного боргу; 22800,00 грн проценти; 1800,00 грн комісія за надання кредиту та 3600,00 грн комісія за обслуговування заборгованості по кредиту. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] задоволені частково, стягненню підлягає сума судового збору в розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню, становить 2006,18 грн (2422,40 грн * (48200,00 грн / 58200,00 грн)).

Outcome: partial