Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник Грибанов Д.В., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за: договором позики №2313748 в розмірі 18169.71., з яких: - 5711.84грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1714.65 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 10743.22 грн. сума заборгованості за пенею; - 0 грн. комісія за надання позики; договором позики №73535793 в розмірі 15696.72 грн., з яких: - 6000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1740.00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 7056.72 грн. сума заборгованості за пенею; - 900 грн. комісія за надання позики, а всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 33866.43 грн. та судові витрати в сумі 3 028,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 21.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачем було укладено договір позики №2313748, який був укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Надалі 14.06.2021 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №2313748 в розмірі 18169.71 грн., з яких - 5711.84грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1714.65 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 10743.22 грн. сума заборгованості за пенею; - 0 грн. комісія за надання позики. Крім того, 21.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачем було укладено договір позики №73535793, який був укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 27.03.2025 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додаткових угод та реєстру боржників до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №73535793 в розмірі 15696.72 грн., з яких: - 6000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1740.00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 7056.72 грн. сума заборгованості за пенею; - 900 грн. комісія за надання позики. Всупереч ст. 1082 ЦК України відповідач не сплатив позивачу вказаної суми боргу. Таким чином, оскільки за вищевказаними кредитними договорами та договорами позики сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаних договорів на таких умовах шляхом підписання їх за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому після отримання за договорами факторингу позивачем прав кредитної вимоги, позивач має право стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості в загальному розмірі 33866, 43 грн. Ухвалою суду від 17.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами ЦК України та умовами укладених між сторонами договорів. Судом встановлено, що 14.07.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики з фіксованою диференційованою процентною ставкою №2313748. Договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 5800,00 грн. на погоджений сторонами строк 30 днів. Процентна ставка другого дня користування позикою до дати повернення позики/день 0.01%.. Комісія за надання позики 28.21% від суми позики. Відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правил надання коштів на сайті www.clickcredit.ua (а.с. 8-12). На підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором позики №2313748 від 21.08.2024, наданий ТОВ «ЕАПБ» відповідно до якого загальний розмір заборгованості складає 18169.71 грн., з яких: 2711.84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1714.65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10743.22 грн. - сума заборгованості за пенею; (а.с.22). Крім того, 21.08.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики №73535793. Договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 6000,00 грн. на погоджений сторонами строк 30 днів. Процентна ставка/ день 0,5000%. Комісія за надання позики 15.00% від суми позики. Відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правил надання коштів на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (а.с. 23-27). 17.09.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №13111914 до договору позики №73535793, згідно якої сторони п.1 домовилися продовжити строк позики на 28 днів. Що тепер складає 58 днів, та дення процентна ставка/день, -1.00%, орієнтовна реальна річна процентна ставка, 2100,31%, орієнтовна загальна вартість позики 9480, 00 грн. (а.с.28-29). На підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором позики №73535793 від 21.08.2024, наданий ТОВ «ЕАПБ» відповідно до якого загальний розмір заборгованості складає 15696.72 грн., з яких: - 6000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1740.00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 7056.72 грн. сума заборгованості за пенею; - 900 грн. комісія за надання позики (а.с.38-41). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст. 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайтах первісних кредиторів подав заявки на отримання позик та кредитних коштів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик та кредитів, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді смс-коду, які заявник використав для підтвердження підписання вищевказаних договорів позики та кредитних договорів. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача договори позики та кредитні договори не були б укладені сторонами, суд дійшов висновку, що зазначені правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Всупереч умов укладених кредитних договорів та договорів позики, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження позовних вимог посилається на ті обставини, що 14.06.2021 за договором факторингу №14.06.2021 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №2313748 в розмірі 18169.71 грн., з яких - 5711.84грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1714.65 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 10743.22 грн. сума заборгованості за пенею; - 0 грн. комісія за надання позики (а.с.13-21). З розрахунку заборгованості зробленого ТОВ «ФК «ЄАПБ вбачається, що відповідач [PERSON] не сплачував позивачу вищевказаної суми (а.с. 22). Також, 27.03.2025 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додаткових угод та реєстру боржників до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №73535793 в розмірі 15696.72 грн., з яких: - 6000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; -1740.00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 0.00 грн. сума заборгованості про процентам за понадстрокове користування Позикою; - 7056.72 грн. сума заборгованості за пенею; - 900 грн. комісія за надання позики (36-37). З розрахунку заборгованості зробленого ТОВ «ФК «ЄАПБ вбачається, що відповідач 17.09.2024 сплатив 840 грн., 15.11.2024 2667, 60 грн., 19.12.2024 2263,68 грн., всього 5771, 28 грн. (а.с. 38-41). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів та договорів позики. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підсумовуючи вищевикладене та, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення кредитних договорів та договорів позики, користування відповідачем кредитними коштами та невиконання ним своїх зобов`язань за вищенаведеними кредитними договорами та договорами позики щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір боргу відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договорами позики та кредитними договорами. Визначаючись щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, неустойку та пеню. У той же час, відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Беручи до уваги, що заборгованість у виді пені у розмірі 10743.22 грн. за договором позики №2313748 від 21.08.2024 та пені у розмірі 7056.72 грн. за договором позики №73535793 від 21.08.2024, що нараховані в період дії в Україні воєнного стану, тому в силу вищевказаних положень чинного законодавства позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та відповідно позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, неустойки, пені та штрафів задоволенню не підлягає. В решті сума заборгованості за цим кредитним договором встановлена на підставі наданих суду доказів. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач доказів щодо спростування розміру суми заборгованості не надав, а тому суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитними договорами та договорами позики в загальному розмірі 55 862,15 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн., ціна позову становила 33866, 43 грн, позов задоволено на суму 16066.49 грн., тобто на 47,44% (16066,49 х 100 % : 33866.43), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1436,48 грн. (3028,00 х 47,44 %) судового збору. На підставі

Outcome: partial