Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі -позивач) звернулася до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 06.11.2020 перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Шлюб був зареєстрований Миронівським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено актовий запис №60 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 06.11.2020 року (а.с.7). Від шлюбу мають спільну дитину - малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданим 21.01.2021 Миронівським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №5, (а.с.9) Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки під час проживання у шлюбі, вони перестали знаходити спільну мову, між подружжям значно погіршилися стосунки, стали виникати суперечки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, спільного побуту, відсутністю взаємних прав та обов`язків по утриманню сім`ї. Суперечки призвели до того, що сторони незворотньо втратили почуття любові та поваги один до одного, охолодження почуттів, втрати прихильності, поваги і довіри, які є основою спільного життя. Вважає, що зазначені обставини негативно впливають на виховання дитини, психологічний клімат у сім`ї. Також, позивачка зазначає, що з відповідачем разом не проживає з серпня 2025 року. Такий розлад стосунків призвели до того, що сім`я розпалася остаточно та існує лише формально. Подальше збереження сім`ї втратило будь-який сенс. За таких обставин, позивачка важає, що примирення між сторонами неможливе, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй прізвище « [PERSON] » Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 24.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач повідомлена налезним чином 27.11.2025 про розгляд справи, про що свідчить поштове відправлення про вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач повідомлений налезним чином 04.12.2025 про розгляд справи, про що свідчить поштове відправлення про вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатком. Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі №911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, та клопотань до суду не направляв, тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється (частина друга статті 247ЦПК). Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Перевіривши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, який належить задовольнити повністю з таких мотивів. Судом встановлено, що сторони з 06.11.2020 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.11.2020 року, виданий Миронівським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №60 . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданим 21.01.2021 Миронівським районим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №5. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім`ї стало те, що сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки ведення спільного господарства та шлюбні стосунки фактично припинено. Встановлено, що розлад в сім`ї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер, сторони не змогли створити в сім`ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного, сімейні відносини припинені. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, який наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до квитанції на переказ готівки № NILTM5337M від 04.11.2025 позивачем, при зверненні з даною позовною заявою, сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 112, 115 СК України,

Outcome: approved