Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

22.08.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 1637786 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 31.05.2024 у розмірі 96 000,00 грн, інфляційні втрати та 3% річних, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 25.08.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 22.10.2025; витребував, у строк до 20.10.2025, у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] та зарахування коштів 31.05.2024 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 15 000 грн, за ініціативою ТОВ «Слон Кредит» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек». 22.10.2025 розгляд справи відкладений до 06.01.2025, у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання, призначене на 06.01.2025, представник позивача не з`явився, у позовній заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив справу слухати за його відсутності. Відповідач, яка оповіщалась судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв та клопотань не подала, у зв`язку з чим за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 31.05.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір № 1637786 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М176 (а.с. 25-29). Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет (пункт 1.1 Договору). Відповідно до пунктів 1.2-1.5 Договору кредит надається на умовах, встановлених Договором. Товариство надає споживчий кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором; сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000,00 грн., тип кредиту - кредит; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 дні; тип процентної ставки фіксована. За умовами пунктів 1.5.1 та 1.5.2 Договору стандартна процента ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного пункті 1.4 цього договору; знижена процентна ставка 0,600 % в день. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох днів двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту 31.05.2024 або 01.06.2024 (пункти 2.1-2.2 Договору). Відповідно до пункту 3.1 Договору проценти нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Підписуючи цей Договір, споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах кредиту, ТОВ «Слон Кредит» , що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується, з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (пункт 9.8 договору). Також [PERSON] 31.05.2024 підписала Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що узгоджується з пунктом 1.4 Договору та паспорт споживчого кредиту (а.с. 29 зворот, 31-32). Факт перерахування коштів позичальнику підтверджується довідкою за вих. № 20250116-630 від 16.01.2025, відповідно до якої ТОВ «Пейтек Україна» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Слон Кредит» 31.05.2024 о 18:12:01 у сумі 15 000,00 грн; номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» - 16377861717168317; призначення платежу зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 19). Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду, на ім`я [PERSON] у банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку здійснено переказ 31.05.2024 у сумі 15 000,00 грн. 24.12.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Слон Кредит» укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал » за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» прийняло належні ТОВ «Слон Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.77-80) У пункті 1.1. договору факторингу визначено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з пунктом 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги щодо заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 3, після чого фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонам та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (копію акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу додано до позовної заяви на звороті а.с. 85). 24.12.2024 сторонами договору факторингу складений та підписаний Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с. 85 з об.). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 (витяг з реєстру боржників додано до позовної заяви на ас. 16) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 69 075,00 грн, із яких 15 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 46 575,00 грн заборгованість за відсотками, 7 500,00 грн заборгованість за пенею. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» направляло відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1637786 (а.с. 33). Станом на дату укладання Договору факторингу № 24122024 від 24 .12.2024 строк дії Договору №1637786 від 31.05.2024 року не закінчився. Згідно розрахунку, складеного ТОВ «Слон Кредит», заборгованість [PERSON] станом на дату відступлення становить 69 075,00 грн, із яких: 15 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 46 575,00 грн сума заборгованості за відсотками, 7 500,00 грн пеня (а.с. 35). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за Договором №1637786 про надання споживчого кредиту від 31.05.2024 за 153 календарних дні (із 25.12.2024 по 26.05.2025) відповідачу [PERSON] фактором нараховано відсотки в розмірі 34 425 грн 00 коп (а.с. 36-37). За приписами статті 1054 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із Кредитного договору від 24.03.2023 № 6491565 убачається, що він укладений в електронній формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). За приписами статті638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). На електронну адресу відповідача, вказану ним у кредитному договорі, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» направило останньому повідомлення про відступлення прав вимоги. Як убачається з матеріалів справи, позивач належить до фінансових установ, які мають право здійснювати такий вид фінансових послуг як факторинг. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитний договір від 31.05.2024 № 1637786 укладений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів», не суперечить приписам статей 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. На виконання вимог частини першої статті 638 ЦК України сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину, у зв`язку з чим він відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частини першої статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказаний договір про надання кредиту та відступлення прав вимоги не були визнані у встановленому законом порядку недійсними, а тому у відповідності до положень статей 6, 204, 627 ,629, 1083 ЦК України є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання. Матеріали справи не містять доказів належного виконання умов кредитного договору відповідачем, яка була ознайомлений з умовами користування отриманими ним кредитними коштами та знав про умови щодо сплати процентів. Перерахування кредитних коштів позичальнику підтверджено належними письмовими доказами. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15 000 грн 00 коп. заборгованості за основною сумою боргу. Щодо нарахування відсотків суд зазначає наступне. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною 5 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 31.05.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Договір № 1637786 укладений 31.05.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50% є нікчемною в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у межах строку кредитування (із 31.05.2024 по 26.05.2025) із розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, що становить 54 000,00 грн (15 000,00 грн х 1% х 360 календарних днів). Суд не знаходить підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України до моменту виконання рішення згідно з частинами 10, 11 статті 265 ЦПК, оскільки відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Із урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1637786 від 31.05.2024, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», становить 69 000,00 грн, із яких: 15 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 54 000,00 грн сума заборгованості за відсотками. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, долучено копії таких документів: Договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, заявки №9318 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, акта №9318 прийому-передачі виконаних робіт до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, ордера серії АІ №1969076, рахунку-оплати №9318-12/08-2025 від 12.08.2025, на суму 10 000,00 грн. Ураховуючи відсутність заперечень з боку [PERSON] щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд не має підстав для втручання в договірні відносини адвоката і його клієнта та змінювати погоджений ними розмір оплати послуг адвоката, а тому з відповідача належить стягнути 7 200,00 грн у відшкодування витрат позивача на оплату правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог (72%). Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (72%).

Outcome: partial