Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював з 01 березня 2013 року на посаді начальника виробничого відділу, директора по виробництву, з 19 вересня 2013 року був переведений на посаду головного інженера у ПрАТ «Краснодонвугілля». Наказом № 2588-ув від 15 березня 2017 року його було звільнено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак на день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, у тому числі не була виплачена нарахована заробітна плата. Загальна сума невиплаченої заробітної плати складає 149 686,69 грн., з них: за 10 днів березня 2017 року посадовий оклад 16 771,47 грн., персональна надбавка 11 269,04 грн., компенсація за невикористану відпустку за 83 дні - 154 058,79 грн. (одноразова допомога у розмірі 4-х середньомісячних заробітків, передбачена колективним договором), за вислугу - 445,44 грн., де сплачений ПДФО - 32 858,05 грн. У зв`язку з тим, що на теперішній час вказана сума заборгованості не виплачена, позивач звернувся з цим позовом до суду і просить стягнути з відповідача вказані суми. Ухвалою судді від 09 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та з 01 березня 2013 року працював на посаді начальника виробничого відділу, директора по виробництву, а з 19 вересня 2013 року був переведений на посаду головного інженера. Наказом № 2588-ув про припинення трудового договору (контракту) від 15 березня 2017 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 14-23, 24). З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу (Форма ОК-5) убачається, що [PERSON] (код підприємства 32363486) нарахована заробітна плата з січня до березня 2016 року у розмірі 34 450 грн., у квітні 2016 року - 34 200 грн., з травня до листопада 2016 року - 36 250 грн., з грудня 2016 року до лютого 2017 року - 40 000 грн. (а.с. 11-13). Ця Форма ОК-5 надана суду у засвідченій представником позивача копії, у ній зазначено дату формування виписки: 25 квітня 2024 року 09:35. Також матеріали справи містять Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02 лютого 2022 року відносно [PERSON] за період з 01 кварталу 2016 року по 02 квартал 2017 року, де відсутня інформація про доходи за 1 та 2 квартали 2017 року (а.с. 28). Згідно з листом Слідчого управління ГУНП в Луганській області № 4796/111/18-2017 від 03 квітня 2017 року, копія якого долучена позивачем до позову, 24 березня 2017 року до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області надійшла заява ПрАТ «Краснодонвугілля» від 16 березня 2017 року, про те, що 15 березня 2017 року невідомі особи протиправно заволоділи майном, яке належить ПрАТ «Краснодонвугілля». За вказаним фактом, слідчим відділом Сватівського ВП ГУНП в Луганській області, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017130550000184 від 24 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206-2 КК України. На теперішній час час, у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, направлене на встановлення усіх обставин скоєного правопорушення. У зв`язку з тим, що місце скоєння злочину знаходиться в м. Краснодон Луганської області, а ця територія тимчасово не підконтрольна органам державної влади України, проведення слідчих (розшукових) дій на його території неможливо. Після закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Краснодона Луганської області у кримінальному провадженні № 12017130550000184 будуть проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії. Згідно з відповіддю ПрАТ «Краснодонвугілля» від 24 березня 2025 року на адвокатський запит представника позивача адвоката Наталюка Н. М. щодо надання відомостей про виплату [PERSON] нарахованої заробітної плати, наданою позивачем суду разом із позовною заявою, повідомлено таке: «15 березня 2017 року під натиском протиправного впливу представників так званої «ЛНР» керівництво підприємства було змушене залишити виробничі потужності та інше майно, розташоване у н.п. Сорокине (Краснодон) Луганської області, в розпорядженні вищезазначених осіб та під їх контролем, наслідком чого стало фактичне припинення подальшої господарської діяльності ПРАТ «Краснодонвугілля». З указаної дати ПРАТ «Краснодонвугілля» фактично втратило й доступ до майна та всіх первинних документів у тому числі, але не виключно: трудові книжки працівників підприємства; оригінали наказів, у тому числі наказу про затвердження та введення у дію штатного розпису по підприємству; особових справ робітників (у т.ч. заяв робітників про прийняття на роботу; анкет; особових карток та інше); посадових інструкцій робітників; табелів обліку робочого часу; поданих до державних та контролюючих органів звітів, а також комп?ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками та інше, що в свою чергу унеможливлює надання будь-якої інформації. Відсутність доступу до первинної документації та майна підприємства унеможливлює надання будь-якої інформації стосовно виплачених сум та таких, що підлягають виплаті [PERSON] при звільненні з ПРАТ «Краснодонвугілля». За фактом захоплення виробничих потужностей, майна та первинної документації ПРАТ «Краснодонвугілля», останнім було підготовлено та надіслано на адресу Головного управління Національної поліції в Луганській області заяви про вчинення кримінального правопорушення. За даним фактом слідчим відділом Сватівського відділу поліції ГУНП в Луганській області внесені відомості до ЄРДР за №12017130550000184 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206-2 КК України. ПРАТ «Краснодонвугілля» не несе відповідальності за дії невстановлених осіб, які незаконно заволоділи та тримають під контролем виробничі потужності, майно та первинну документацію підприємства. Одночасно повідомляємо, що ПРАТ «Краснодонвугілля» робить все можливе для відновлення контролю над виробничими потужностями та майном підприємства. Одразу після отримання посадовими особами ПРАТ «Краснодонвугілля» контролю над підприємством та його майном, розташованим у місті Сорокіне, Луганської області, а так саме доступу до первинних документів підприємства, будуть здійснені всі необхідні заходи для надання витребуваної інформації.» (а.с. 39). Згідно з листом Слідчого управління ГУНП в Луганській області № 4796/111/18-2017 від 03 квітня 2017 року, копія якого долучена позивачем до позову, 24 березня 2017 року до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області надійшла заява ПрАТ «Краснодонвугілля» від 16 березня 2017 року, про те, що 15 березня 2017 року невідомі особи протиправно заволоділи майном, яке належить ПрАТ «Краснодонвугілля». За вказаним фактом, слідчим відділом Сватівського ВП ГУНП в Луганській області, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017130550000184 від 24 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206-2 КК України. На теперішній час час, у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, направлене на встановлення усіх обставин скоєного правопорушення. У зв`язку з тим, що місце скоєння злочину знаходиться в м. Краснодон Луганської області, а ця територія тимчасово не підконтрольна органам державної влади України, проведення слідчих (розшукових) дій на його території неможливо. Після закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Краснодона Луганської області у кримінальному провадженні № 12017130550000184 будуть проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії. Таким чином, з огляду на долучені позивачем до позову документи, суд приходить до висновку, що позивачеві було відомо про захоплення підприємства представниками так званої «ЛНР». Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Для вирішення питання про загальновідомість можливо використовувати критерій оприлюднення факту, події у загальнодержавних чи місцевих засобах масової інформації (у пресі, по радіо чи телебаченню). У випадку висвітлення, тим більше - неодноразового, певного факту в засобах масової інформації, можна зробити висновок про відомість цієї інформації загалу. Інформацію про втрату контролю над діяльністю своїх підприємств на тимчасово окупованій території 15 березня 2017 року було розміщено на сайті групи Метінвест, до якої входить відповідач, на медіа-порталі SCM (https://metinvestholding.com/ua/media/news/7394; https://www.scm.com.ua/news/scm-group-reports-about-losing-control-over-its-assets-based-in-the-non-government-controlled-areas-of-donetsk-and-luhansk-oblasts?ref=dron.media), яку також неодноразово було опубліковано в популярних та авторитетних засобах масової інформації, зокрема ІА «Інтерфакс», Liga.net, УНІА «Укрінформ». Отже, факт захоплення підприємства відповідача не заперечується стороною позивача та підтверджується згаданим вище повідомленням заступника начальника слідчого управління ГУНП в Луганській області. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Разом з тим, ч. 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Таким чином, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Суд звертає увагу на те, що факт захоплення підприємства відповідача 15 березня 2017 року не заперечується представником позивача та підтверджується листом СУ ГУНП в Луганській області № 4796/111/18-2017 від 03 квітня 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що підприємство ПрАТ «Краснодонвугілля» з 15 березня 2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин дії непереборної сили, саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії відносно позивача, зокрема щодо нарахування та виплати йому при звільненні грошових коштів, видачі фінансових документів та інше. Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII та № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Краснодон (з 2016 року місто Сорокіне) Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України. З огляду на викладене, судом установлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем та його працівниками, зокрема позивачем, з 15 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач об`єктивно, з причин від нього незалежних, був позбавлений можливостей виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача. Із фактичним захопленням з 15 березня 2017 року ПрАТ«Краснодонвугілля» відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, через позбавлення можливості користуватися своїми коштами, не зміг здійснювати відповідні виплати. Втрата контролю і доступу ПрАТ «Краснодонвугілля» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться в м. Сорокине, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, фактично знівелювала можливість виконати зобов`язання перед працівниками, згідно зі ст. 47 та 116 КЗпП України, а саме 15 березня 2017 року кожному працівнику ПрАТ «Краснодонвугілля» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок, а цим порушується співвідношення його майнових інтересів з майновими інтересами його працівників, і позбавляє того, на що такий працівник може розраховувати і це гарантується йому законодавством України про працю, а саме: у день звільнення отримати належно оформлену трудову книжку та розрахунок. Унеможливлення виконання зобов`язань, передбачених ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 15 березня 2017 року кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської області, які на поточну дату продовжують діяти, а на момент розгляду справи судом і введений в Україні воєнний стан, і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором. Крім того, враховуючи положення ст.ст. 78, 81 ЦПК України щодо допустимості доказів та обов`язків доказування і подання доказів, а також ст.ст. 12, 81 ЦПК України про те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, приймаючи до уваги, що судом установлено обставини щодо неможливості відповідача з об`єктивних причин (настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції (станом на день виникнення спірних правовідносин) надати відповідні довідки про заробітну плату позивача та відомості про використані (невикористані) дні щорічних відпусток позивача, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості перед ним. При цьому суд зазначає, що надані позивачем до суду «розрахункові листи» (а.с. 25-27), викликають сумніви щодо їх легітимності та судом до уваги не приймаються, оскільки не містять будь-яких ідентифікуючих ознак як бухгалтерського документу та документу взагалі, а також оскільки суми нарахованої заробітної плати, указані у них, не збігаються з сумами, зазначеними в індивідуальних відомостях Пенсійного фонду України про застраховану особу - позивача за попередні періоди (Форма ОК-5). Інші доводи та аргументи позивача, наведені в позові, та подані письмові докази самі по собі та в їх сукупності (рух грошових коштів на банківській картці) не мають вирішального значення для розгляду цієї справи, а тому не враховуються судом при ухваленні рішення та не оцінюються. На підставі зазначеного, суд доходить висновку про те, що в силу ст.ст. 614, 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 15 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавство України, за відсутністю можливості отримання судом необхідних письмових доказів належної форми та змісту через незаконний захват підприємства сторонніми особами, оскільки відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, а отримання їх позивачем чи на вимогу суду від осіб, що незаконно захопили підприємство, хоча б вони і були б виготовлені від імені відповідача та з відтисками незаконно захоплених у нього штампів та печатей, будуть мати статус недопустимих та нелегітимних доказів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого діючим законодавством України, а отже, такими, що не відповідають вимогам ст. 78 ЦПК України. З огляду на викладене, та враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості, письмові докази, надані позивачем, не містять актуальної інформації на день звернення з цим позовом до суду, оскільки сформовані за довгий час до моменту звернення до суду (більше одного року), підстав вважати порушеними трудові права позивача на час розгляду справи немає, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed