Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Споживчий центр» (далі Товариство) через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11.03.2025-100000956 від 11.03.2025 у розмірі 13 865,95 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 11.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем (позичальником) було укладено вищевказаний кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору [PERSON] пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 13 865,95 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7332,71 грн, заборгованості по процентам в розмірі 3173,24 грн та неустойки в розмірі 3360 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. Згідно з ухвалою судді від 25 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи; за клопотанням позивача витребувано докази, які надійшли до суду 10.12.2025. Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем цінним листом 13.11.2025. [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження у справі, надсилались судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 30.11.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 11.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11.03.2025-100000956. При укладенні вказаного кредитного договору відповідачем було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором Е632 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», надання ТОВ «Споживчий центр» заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 11.03.2025 за посиланням htpp://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на фінансовий номер телефону зазначений позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Відповідно до умов заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №11.03.2025-100000956 [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 4149-62ХХ-ХХХХ-5648 на строк 98 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 16.06.2025. Процентна ставка за користування кредитними коштами - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (п.6 заявки та відповіді позичальника). За умовами кредитного договору комісія, пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.7 заявки та відповіді позичальника). Неустойка 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно він суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.15 заявки та відповіді позичальника). Сторони також погодили графік платежів (п.12 заявки та відповіді позичальника), відповідно до якого сплата відповідних платежів за кредитним договором здійснюється шляхом внесення семи чергових платежів протягом семи чергових періодів, визначили загальний розмір кожного чергового платежу, його складові, дати сплати. Видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих.№56-1111 від 11.11.2025, відповідно до якого вказаним товариством на підставі укладеного з позивачем договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 11.03.2025 було успішно перераховано кошти за договором кредиту №11.03.2025-100000956 в сумі 12 000 грн на номер картки [NUMBER] , а також даними листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251126/88413-БТ від 03.12.2025 та виписки по рахунку № [NUMBER] за період 11.03.2025, відповідно до яких на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 11.03.2025 зараховано кошти в розмірі 12 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію, пов`язану з наданням кредиту, в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором №11.03.2025-100000956 від 11.03.2025 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 13 865,95 грн та складається з 7332,71 грн - основного боргу, 3173,24 грн проценти та 3360 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 11.03.2025 по 16.06.2025. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір №11.03.2025-100000956, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. [PERSON] свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами, у повному розмірі не сплатив. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування ним. Визначений Товариством розмір кредиту та процентів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Станом на час розгляду справи відповідач не надав жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин та сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом, не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позовну заяву, не надав власного розрахунку заборгованості. За наведених обставин, позовні вимоги Товариства в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7332,71 грн та за процентами в сумі 3173,24 грн підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки та посилання на правомірність її нарахування на підставі внесення змін до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суд зазначає про таке. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу. Із зазначеного вище слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 дійшов висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором №11.03.2025-100000956 від 11.03.2025, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На підставі викладеного суд відхиляє доводи Товариства про правомірність нарахування неустойки та вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 3360 грн неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 10 505,95 грн. У силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 75,8%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1836,20 грн.

Outcome: partial