Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У вересні 2024 року, через підсистему «Електронний суд», позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди з правом викупу в розмірі 25 182 грн. та понесені позивачем судові витрати у справі. У обґрунтування позову зазначав, що 13.02.2021 відповідач через сайт ТОВ «Будинок комфорту», на якому була розміщена публічна оферта договору оренди майна з правом викупу з усіма його істотними умовами, в особистому кабінеті подала заявку на укладення договору з наданням необхідної інформації та копій документів для вчинення електронних правочинів. Таким чином, між ТОВ «Будинок комфорту» та відповідачем за допомогою інформаційно-комунікаційних систем укладено договір оренди № 1144210213074, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачу надано у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди - смартфон Smart/tel Samsung Galaxy A 12 4/64GB Blue (SM-A125FZBVSEK) з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених Правилами надання майна в оренду. Орендодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Орендар не виконувала свої зобов`язання за договором належним чином, у зв`язку з чим, починаючи з 13.03.2021 за договором виникла прострочена заборгованість у загальному розмірі 25 182 грн., з яких 16 788 грн. заборгованості за орендними платежами, 8394 грн. - за пенею. 03.07.2023 між ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (після перейменування ТОВ «Свеа Фінанс») був укладений договір факторингу № 01.02-28/23, відповідно до умов якого ТОВ «Будинок комфорту» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені цим договором. Посилаючись на викладене просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати у справі, понесені позивачем. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно відповідачу встановлено строк для подання заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача суд неодноразово надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі, а також розміщував відповідні оголошення на веб сайті суду, оскільки згідно з інформацією ВОМІРМП та ВІС УДМС в Миколаївській області [PERSON] не значиться. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (провадження № П/9901/87/18, № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що відповідач 13.02.2021 уклала з ТОВ «Будинок комфорту» договір оренди майна з правом викупу № 1144210213074, за умовами якого орендодавець надав орендарю у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди - смартфон Smart/tel Samsung Galaxy A 12 4/64GB Blue (SM-A125FZBVSEK) з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених Правилами надання майна у оренду, строком на 12 місяців, зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 1399 грн. до 13 числа включно кожного наступного календарного місяця, день внесення останнього платежу 13.02.2022 (абз. 2 п.3 договору). Після цього відповідач здійснила послідовність дій в особистому кабінеті у порядку, визначеному статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» (вхід до особистого кабінету за допомогою ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі, ознайомлення з офертою відповідного договору, вибрав опцію «підписати» та підписав одноразовим ідентифікатором із отриманого на його телефон [NUMBER] електронного повідомлення про прийняття умов (підписання), щодо укладення договору в інформаційно-телекомунікаційній системі). Зазначене підтверджується і Послідовністю дій ТОВ «Будинок Комфорту» та клієнта [PERSON] (а. с. 14). Згідно з п. 4 договору та п. 8.4 Правил до договору оренди (а. с. 15-18), за прострочення орендних платежів орендодавець має право нараховувати орендарю пеню в розмірі до 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за договором оренди. За п. 5.1 Правил надання майна в оренду сплата орендної плати здійснюється орендарем щомісячно відповідно до графіку платежів, узгодженого сторонами у договорі оренди майна. Відповідно до п. 8.1 Правил у випадку порушення своїх зобов`язань за договором оренди з правом викупу та цими Правилами, сторони несуть відповідальність, визначену договором, Правилами та чинним законодавством України. ТОВ «Будинок комфорту» свої зобов`язання виконав, передав вказане у договорі оренди майно відповідачу, що підтверджується Експрес-накладною «Нова пошта» № 20450346393697 від 15.02.2021 (а. с. 19). У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, орендні платежі починаючи з дати укладання договору та отримання товару жодного разу не сплачувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором, яку позивач відповідно до наданого розрахунку визначив за період з 13.03.2021 до 18.06.2024 у сумі 25 182 грн., з яких 16 788 грн. - сума заборгованості за простроченими орендними платежами, 8394 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 32-38). 03.07.2023 ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір факторингу № 01.02-28/23, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені договором, та підписали реєстр боржників згідно з додатком № 1 до цього договору факторингу (а. с. 20-28). Згідно з платіжною інструкцією № 9196 від 10.07.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» здійснив оплату фінансування ТОВ «Будинок комфорту» за договором факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023 (а. с. 31). Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» від 25.03.2024 змінено назву (найменування) товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а. с. 39). За витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором оренди майна з правом викупу № 1144210213074 від 13.02.2021 у сумі 25 182 грн., з яких 16 788 грн. - загальна сума вимог за договором, 8394 грн. - сума штрафних санкцій, строк прострочення виконання зобов`язань складає 830 днів.(а. с. 29-30). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності га справедливості. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). У відповідності до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою статті 764 ЦК України. Отже, сторонами укладено договори з дотриманням вимог законодавства України. ТОВ «Будинок комфорту» свої зобов`язання за договором оренди з правом викупу виконав, передав вказане майно у тимчасове користування відповідачу. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, орендні платежі починаючи з дати укладання договору та отримання товару жодного разу і сплачувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Разом з тим, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок не повною мірою є обґрунтованим. Так, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що умови укладеного сторонами договору оренди з правом викупу встановлені Правилами надання майна в оренду. Проте Правила надання майна в оренду не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи договір найму-продажу. За таких обставин надані позивачем Правила надання майна в оренду не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору оренди з правом викупу. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який згідно з ч. 4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Тому суд враховує лише умови, викладені безпосередньо в договорі, підписаному сторонами, без врахування умов, визначених Правилами надання майна в оренду. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України). Оскільки відповідач не виконала належно свої грошові зобов`язання за договором, тому з неї на користь позивача слід стягнути 16 788 грн. несплачених орендних платежів за договором від 13.02.2021. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, за положеннями якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди майна з правом викупу, з неї на підставі п. 4 договору оренди № 1144210213074 від 13.02.2021 на користь позивача потрібно стягнути пеню в розмірі 7974,30 грн. (станом на 23 лютого 2022 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем заборгованості первісному кредитору за вказаним вище договором оренди майна з правом викупу, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 24 762,30 грн., з яких 16 788 грн. заборгованості за простроченими орендними платежами, 7974,30 грн. заборгованості за пенею. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. при ціні позову 25 182 грн., судом задоволено вимоги на суму 24 762,30 грн., що складає 98,3%, тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2381,22 грн. (2422,40 грн. *98,3% : 100%). Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved