Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

13 листопада 2025 року представник позивача, Овсейчук В.С. , через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 801007 від 28.05.2023 у розмірі 39 527,98 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5 999,98 грн, заборгованість за відсотками 33 528,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 28.05.2023 між ТОВ Селфі Кредит та відповідачкою [PERSON] укладено договір № 801007 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort, відповідно до якого відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 6 000 грн шляхом безготівкового переказу коштів через фінансову установу ТОВ УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ. Договір укладено у відповідності до вимог ст. 12 Закону України Про електронну комерцію. 02.04.2024 між ТОВ Селфі Кредит та ТОВ Фінансова компанія УНО Капітал укладено договір факторингу № 02/04/2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 801007 від 28.05.2023, позичальником в якому є [PERSON] . Всупереч умовам договору відповідачка не виконала свого зобов`язання, не повернула кредитні кошти у встановлений договором строк та не сплатила нараховані відсотки за умовами угоди, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 39 527,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 999,98 грн, заборгованість за відсотками 33 528,00 грн. Таким чином, відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК УНО Капітал, тому позивач, як новий кредитор, вимушено звернутися до суду для стягнення з відповідачки вказаної вище суми заборгованості, а також витрат зі сплати судового збору. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без виклику сторін. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за її відсутності та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.05.2023 між ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ і [PERSON] укладено Договір № 801007 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort, відповідно до умов якого відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 6 000 грн. Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. У ст. 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронні довірчі послуги встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свої зобов`язання Кредитор виконав та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 6 000 грн на номер платіжної карти, що підтверджується листом від фінансової установи, яка надає послуги з переказу коштів ТОВ УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ. Відповідачка зі своєї сторони не виконала умови Договору, а саме не здійснила належним чином погашення боргу, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 39 527,98 грн. Згідно розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 999,98 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 33 528,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, судом встановлено, що між ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ і відповідачкою підписано Договір № 801007 про надання споживчого кредиту електронним підписом відповідача, на умовах визначених у вказаному договорі. В кредитних договорах указано реквізити платіжної картки, на яку відповідачу перераховано кошти (п. 2.1 Договору). Матеріалами справи підтверджується, що Товариство виконало зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц, факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Товариство з обмеженою відповідальністю СЕЛФІ КРЕДИТ відступило право вимоги за Договором № 801007 від 28.05.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УНО КАПІТАЛ на підставі Договору факторингу № 02/04/24 від 02.04.2024 року. Згідно з ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 610 та ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом та доведено зібраними по справі доказами, відповідачка умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved