Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" 30.09.2025 звернувся до суду з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд", в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог вказує про те, що 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір № 18985. Підписавши вказаний кредитний договір позичальник засвідчив про те, що до укладення договору отримав та ознайомився, зокрема з індивідуальною частиною договору про споживчий кредит, графіком платежів та першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, правилами надання кредиту, а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення. Відповідно до умов кредитного договору, типом кредиту є кредитна лінія. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника окремими траншами. Перший транш в сумі 18 750 грн. надається не пізніше наступного після кладення кредитного договору шляхом перерахування на рахунок/карту позичальника. Відсоткова ставка за договором становить 350% річних, а загальний строк кредитування становить 23 дні. 09.01.2020 укладено договір № 09-01/2020 відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №18985. 29.11.2022 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір №29-11/2022 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і за договором від 08.04.2019 № 18985. Представник позивача вказує, що відповідач [PERSON] має загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 41 550 грн. 49 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 17 998 грн. 92 коп. грн., та нарахованими відсотками на дату відступлення боргу 16 123 грн. 67 коп., інфляційних збитків 3 398 грн. 44 коп., нарахованих 3 % річних 1 149 грн. 46 коп., які і просить стягнути з відповідача [PERSON] , а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 16 000 грн. 06.10.2025 суддею Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у самій позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду повернуто конверти із судовими повістками на 11.11.2025, 08.12.2025 та 06.01.2026, які надсилалися [PERSON] рекомендованим листом, на адресу його місця реєстрації, а також адресу, яка вказана у позовній заяві, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, про розгляд справи [PERSON] повідомлений згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З огляду на норми ч.8, ч. 11 ст.128 ЦПК України відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 08.04.2019 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 18985, за умовами якого останньому видано кредит у сумі 18 750 грн., на споживчі потреби (п.2.1 договору). Правовою основою згідно п.1.1 договору, для укладання договору є Заява на видачу кредиту оформлена позичальником 08.04.2019, що є додатком №1 до договору (а.с.23 зворот, 24). Договір та заяву підписано відповідачем власноручно. Згідно п.2.1.1. договору сума кредиту надається шляхом перерахування 15 000 грн. на поточний рахунок позичальника відкритий у банку АТ «КБ «ПриватБанк», 3 750 грн. на поточний рахунок ТОВ «СК «Проксіма» з метою оплати позичальним страхових платежів встановлених договором страхування №PR- 61608 від 08.04.2019 року. За п.2.1.2 кредит надається на умовах терміновості, платності не пізніше наступного робочого дня з дати підписання договору. За п.3.1.1. договору, перебіг строку на який надається кредит розпочинається з моменту підписання цього договору і перерахування коштів кредитодавцем за реквізитами вказаними в 3.1 договору та складає 23 тижні. Строк правомірного користування кредитом закінчується відповідно до графіку платежів. Пункт 3.1.2 договору вказує, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 350,00% річних від суми кредиту. Графік платежів за договором № 18985 від 08.04.2019 року, як додаток №2, відповідачем було підписано власноручно після ознайомлення (а.с.21). Паспорт споживчого кредиту за договором, як додаток до договору, відповідачем було підписано власноручно після ознайомлення (а.с.22-23). ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, у встановленому договором розмірі, що підтверджується: платіжним дорученням від 08.04.2019 року №crd_б1608 на суму 15 000грн. (а.с.35). Крім того, ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] в п. 5.1. договору узгодили зобов`язання позичальника сплатити пеню за кожен календарний день прострочення сплати періодичних платежів. Зокрема на 6-й день прострочення від дати неналежної олплати позичальник зобов`язаний одноразово сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 200 грн., а починаючи з 7-го дня 20 грн. вдень. Як вбачається з розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «ФК «Кредіплюс» нараховано заборгованість за тілом кредиту в сумі 18 750 грн., також відбувалось нарахування відсотків по 16.09.2021 тобто по дату кредитування, а також з 05.05.2019 відповідачеві [PERSON] нараховувалась пеня, при цьому 05.05.2019 відбулось разове нарахування такої в сумі 200 грн., а в подальшому по 20 грн. вдень. (а.с.35 зворот 37). Відповідач [PERSON] належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, як наслідок по такому утворилась заборгованість, яка згідно з вказаного розрахунку складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 17 998 грн. 92 коп., нарахованих відсотків в сумі 16 1123 грн. 67 коп., пені 2 880 грн., що становить загальну суму 37 002 грн. 59 коп. Відсотки по вказаному розрахунку нараховані первісним кредитором по 16.09.2019 (а.с.35 зворот 37). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання - є його порушенням. 09.01.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 09-01/2020, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передало ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] в загальній сумі 37 002 грн. 59 коп., згідно реєстру божників від 09.01.2020 року, що є додатком №1 до вказаного договору (а.с. 42 зворот, 43). Відсотки ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» після набуття права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором не нараховувало. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Так в порядку ст. 625 ЦК України ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» відповідачеві [PERSON] за період з 09.01.2020 по 23.02.2022 нарахувало 3 % річних в сумі 1 149 грн. 46 коп. та з січня 2020 року по лютий 2022 інфляційні збитки в сумі 3 398 грн. 44 коп. (а.с.38). Загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 29.11.2022 становить 41 550 грн. 49 коп. 29.11.2022 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу №29-11/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало ТОВ «Коллект Центр» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] в сумі 41 550 грн. 40 коп., згідно додаткової угоди № 1 від 19.11.2024 року до вказаного договору, зокрема додатку № 1 до неї Зміни до реєстру боржників (а.с. 50). Нарахування відсотків або штрафних санкцій позивачем після набуття права вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відтак, до ТОВ «Коллект Центр», як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] по заборгованості, яка виникла за кредитним договором про споживчий кредит № 18985 від 08.04.2019. Отже, враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконав свої зобов?язання, внаслідок чого має заборгованість сума якої становить 41 550 грн. 49 коп., суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ « Коллект Центр» підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп.. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04). Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 873/212/21. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності справи, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію співрозмірності витрат на правничу допомогу з розміром задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування представником позивача до 3000 грн., що відповідає критерію співмірності та справедливості таких витрат. Крім того, з відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved