Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0011.32026 від 10.11.2021 року, який укладений між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] , в розмірі 27653 гривні 54 копійки, яка складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 9648 гривень 26 копійок; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 18005 гривень 28 копійок. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позову заяву не подав. У зв`язку з цим справа розглядається за правилами статей 280-284 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № TDB.2021.0011.32026 (а.с. 22-28). За умовами даного договору Акціонерне товариство «Мегабанк» зобов?язувалось надати відповідачу кредит в розмірі до 200000 гривень строком на 12 місяців, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Базова відсоткова ставка становить 56% річних. У пільговий період, який становить 62 дні, відсоткова ставка встановлюється у розмірі 0,0001%. Обов`язковий щомісячний мінімальний платіж встановлений у розмірі 5% від використаного доступного ліміту. Кредит надається шляхом встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок відповідача. Отримання кредитних коштів здійснюється за допомогою платіжної картки № [NUMBER] . Згідно виписки по особовим рахункам відповідач скористався наданими йому кредитними коштами (а.с. 29-40). Його заборгованість за кредитним договором становить 27653 гривні 54 копійки, яка складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 9648 гривень 26 копійок; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 18005 гривень 28 копійок. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вищевказані докази свідчать, що відповідач ознайомився і погодився з умовами кредитного договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (стаття 514 ЦК України). Відповідно до вказаних положень 03.09.2024 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги № GL1N426240. За даним договором Акціонерне товариство «Мегабанк» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» право вимоги до божників, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2021.0011.32026 від 10.11.2021 року, який укладений між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] , в розмірі 27653 гривні 54 копійки (а.с. 44-48). В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», на підставі договору про відступлення права вимоги № 1/12 від 27.12.2024 року, своє право вимоги до божників, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2021.0011.32026 від 10.11.2021 року, який укладений між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] , в розмірі 27653 гривні 54 копійки, передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (а.с. 51-54). Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» має право на стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Доказів сплати кредиту та відсотків відповідач не надав. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0011.32026 від 10.11.2021 року, який укладений між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] , в розмірі 27653 гривні 54 копійки, яка складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 9648 гривень 26 копійок; - заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 18005 гривень 28 копійок. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок. Вирішуючи питання про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, правова (правнича) допомога позивачу надавалася адвокатом Журавльовим С.Г. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року, який укладений позивачем з Адвокатським об?єднанням «Альянс ДЛС» (а.с. 58-64). Згідно умов даного договору та акту приймання-передачі послуг від 14.08.2025 року вартість наданої правничої допомоги становить 11200 гривень (а.с. 65). Дана правнича допомога складається з проведення юридичного та фінансового аналізу боржника (1200 гривень) та складання, підписання і подання до суду позовної заяви (10000 гривень). Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 11200 гривень підтверджений належними та допустимими доказами. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved