Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позов обгрунтовано тим, що 26.11.2011 сторони зареєстрували шлюб. 29.07.2019 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ними розірвано. За період перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно, транспортні засоби та речі домашнього вжитку на загальну суму 1221500,00 грн, зокрема: квартиру [ADDRESS] вартістю 500000,00 грн; автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] вартістю 200000,00 грн; мотоцикл KAWASAKI, днз [NUMBER] вартістю 148000,00 грн; автомобіль SKODA, днз [NUMBER] вартістю 212000,00 грн. Квартира та транспортні засоби зареєстровані за відповідачем. Також придбане рухоме майно: Морозильна камера 400л вартістю 5000,00 грн , Шведська стінка вартістю 4000,00 грн, Прихожа вартістю 3000,00 грн, Телевізор «Ерго» вартістю 9000,00 грн, Телевізор Panasonic вартістю 5000,00 грн, Диван вартістю 5000,00 грн, Журнальний столик вартістю 2000,00 грн, Ноутбук «Самсунг» вартістю 3500,00 грн, Кухонна стінка вартістю 7000,00 грн, Пральна машина «Сансунг» вартістю 5000,00 грн, Холодильник вартістю 8000,00 грн , Газова плита вартістю 3000,00 грн, Духова шафа вартістю 10000,00 грн, Витяжка кухонна вартістю 3000,00 грн, Електро конвектори 3 шт по 1000,00 грн на загальну суму 3000,00 грн, Електро камін твердопаливний вартістю 11000,00 грн, Кухонний комбайн вартістю 2000,00 грн, Мікрохвильова піч вартістю 4000,00 грн, Електро м`ясорубка Mirta вартістю 1200,00 грн, Швейна машина вартістю 7000,00 грн, Супутникова антена вартістю 1000,00 грн, Кухонний стіл вартістю 1000,00 грн, Стільці 6 шт по 250,00 грн на загальну суму 1500,00 грн, Деревообробний верстат ЕІ 6009 вартістю 15000,00 грн, [PERSON] вартістю 800,00 грн, Пилосос вартістю 1500,00 грн, металевий гараж вартістю 40000,00 грн. Позивач просить: визнати вказане майно спільним сумісним майном подружжя та визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 на це майно. Відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористалася, представник відповідача подала письмові пояснення щодо позовних вимог, в яких зазначила, що сторони ще до розірвання шлюбу 29.07.2019 провели добровільний розподіл майна. Відповідач з чоловіком [PERSON] та дітьми в перші дні повномаштабного вторгнення Росії на Україну виїхала до Німеччини, де проживає. Позивач після розірвання шлюбу забрав в 2019 з квартири, де спільно проживав із [PERSON] , побутову техніку та меблі, а також автомобіль Мерседес Віто, який зареєстрований на відповідача, та зняв з банківських рахунків, які були відкриті на ім`я позивача, кошти в сумі 10000 доларів США. Відповідачу залишив з дітьми спільну квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на [PERSON] , та транспортні засоби: мотоцикл KAWASAKI, днз [NUMBER] вартістю 148000,00 грн; автомобіль SKODA, днз [NUMBER] . Відповідач не сподівалася отримати позов після спливу трьох років після розірвання шлюбу, оскільки претензій щодо поділу майна не було. Відповідач провела та майже завершила ремонт у квартирі, де проживає з дітьми і на яку претендує [PERSON] . Позивач звертається до суду з позовом майна більш як через три роки після розірвання шлюбу та просить поділити майно, яке не існувало як на час розірвання шлюбу. Докази про існування рухомого майна позивач не подав. Транспортні засоби були поділені в добровільному порядку сторонами. Квартира була придбана відповідачем за особисті кошти та є особистою приватною власністю відповідача, оскільки вона позичала кошти на її придбання, що підтверджується борговою розпискою. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки позов подано після закінчення трьох років з дня розірвання шлюбу. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали суду для усунення недоліків. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2022 після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні ухвалами суду за клопотаннями представників сторін витребувані докази щодо спірного майна, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та призначено комплексну судову експертизу, що включала оціночну-будівельну, автотоварознавчу та товарознавчу експертизи та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 21.06.2024 провадження у справі поновлено для вирішення клопотань експертів. 08.07.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення про неможливість надати доступу до квартири через перебування відповідача за межами України та раніше проведений добровільний поділ майна між сторонами. 11.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про відізвання без виконання з експертизи справи, оскільки позивач доступу до майна не має, а відповідач відмовилася надавати майно на експертизу. 26.09.2024 до суду надійшов лист Черкаського відділення КНДІСЕ про залишення ухвали від 02.05.2024 про проведення комплексної судової оціночно-будівельної та товарознавчої експертизи без виконання у зв`язку з несплатою рахунку за її проведення. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судові засідання неодноразово відкладалися та оголошувалися перерви в судовому засіданні за клопотанням представників сторін. В судове засідання позивач не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Константінову Т.М. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав та обсязі, заявлених у ньому, просила їх задовольнити, суду пояснила, що сторони перебували у шлюбі з 26.11.2011. У шлюбі в них народилося двоє дітей, тому майже весь час відповідач перебувала у декретних відпустках. З 2015 року позивач перебував в АТО, тому все майно, яке придбавало подружжя, реєструвалося на дружину, але майно придбавалося за спільні кошти. У 2016 році відповідач народила ще одну дитину, що стало причиною розірвання шлюбу у 2019 році. Відповідач намагався мирно поділити майно, однак вони не прийшли до спільної згоди. В лютому 2022 році відповідач був мобілізований та став на захист Батьківщини. У вересні 2022 позивач довідався, що відповідач намагалась продати транспортні засоби, тому звернувся до суду. Пропущений строк у три роки з часу розірвання шлюбу був з поважних причин, оскільки позивач перебуває у зоні бойових дій і часто не може вийти на зв`язок. Відповідач в судове засідання не з`явилася, уповноважила представляти свої інтереси представника адвоката Хорошун О.В. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що сторонами було мирно поділено майно. Квартира була придбана відповідачем за позичені нею кошти, і які вона сама віддавала особам, в яких вона їх позичала. Проведення експертизи не відбулося через ненадання позивачем додаткових доказів і її відкликання. Транспортні засоби перебувають у розпорядженні позивача, через що відповідач зверталася до поліції про розшук автомобіля MERCEDES- BENZ, але їй було відмовлено, оскільки вона є власником, а справа перебуває в суді. Вважає необгрунтованим позов та застосувати наслідки спливу позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] - її дочка, а позивач- її колишній зять. Її дочка [PERSON] попросила позичити їй гроші в сумі 25000,00 грн, щоб вона віддала борг за квартиру, яку вони з чоловіком купили. Дочка написала їй розписку в травні, якого року точно не пам`ятає. Проте в серпні того ж року у дочки були день народження і вона, свідок, зі своїм чоловіком вирішили віддати цю розписку дочці, щоб остання їм кошти не повертала. 04.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 13.12.2025 суд поновив судовий розгляд справи без винесення рішення для з`ясування періоду перебування сторін у шлюбних стосунках та статусу набутого майна у цей період, призначив справу до судового розгляду на 09.12.2025. 09.12.2025 в судове засідання сторони не з`явилися, представник відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки зайнята в інших судових засіданнях. Судове засідання відкладено до 23.12.2025 у зв`язку з неявкою сторін. 23.12.2025 представник позивача надала до суду докази щодо обставин, для з`ясування яких суд поновив провадження, та заяву про розгляд справи без участя сторони позивача. 23.12.2025 відповідач та її представник до суду не з`явилися, представник відповідача подала повторно подала заяву про відкладення розгляду справи, оскільки зайнята в інших засіданнях. Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд врахував, що представники надали свої пояснення, докази, висловилися в судових дебатах, судом досліджені всі докази та встановлені обставини справи. Після поновлення провадження у справі, інших обставин, крім періоду перебування сторін у шлюбних стосунках, не встановлювалося, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 233 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та ( [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2011. Шлюб між ними розірваний рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2019, яке набрало законної сили 29.08.2019. За період перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.03.2016, копією інвинтиразаційної справи. Право власності на вказане майно зареєстроване за [PERSON] (а.с.162-182 т.1). Також відповідно до листа територіального сервісного центру МВС № 7145 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 13.07.2023 № 31/23/45-412, листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 19.02.2024 № 31/23-288, реєстраційних карток транспортних засобів мотоцикл KAWASAKI, номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску зареєстровано 21.04.2018 року гр. [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , 22.05.2019 року на даний транспортний засіб видано дублікат свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] у зв`язку з втратою попереднього. Автомобіль SKODA, номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску зареєстровано за гр. [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , 14.05.2019 року на даний транспортний засіб видано дублікат свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] у зв`язку з втратою попереднього та 04.02.2022 проведена перереєстрація автомобіля SKODA, номерний знак [NUMBER] , у зв`язку зі зміною анкетних даних власника з [PERSON] на [PERSON] , видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ( а.с. 183 т .1, а.с.2-4 т.2). Відповідно до листа територіального сервісного центру МВС № 7145 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкасій області від 30.11.2023 № 31/23/45682п та облікової картки № [NUMBER] від 23.12.2015 автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, 2001 року випуску номерний знак [NUMBER] ,зареєстровано 23.12.2015 по договору купівлі-продажу за гр. [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ( а.с.225-226 т.1). Представником відповідача надано копії розписок від 08.03.2016 та 28.05.2016 про отримання [PERSON] від [PERSON] у позику коштів у сумі 20.000 грн 00 коп та 25000 грн для купівлі квартири в [ADDRESS] (а.с.205-206 т.1). Також в матеріалах справи містяться копії відповіді [PERSON] від ВП № 1 Черкаського РУП ГКНП в Черкаській області від 24.01.2024 та від 09.04.2024 щодо наявності цивільно-правових відносин щодо визначення володіння автомобілем MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] та складення довідки за результатми розгляду заяви [PERSON] про заволодіння [PERSON] вказаним автомобілем (а.с. 25 т.2). Екпертиза, призначена судом ухвалою від 02.05.2024 не була проведена оскільки не сплачено рахунок та відповідачем не надано транспортні засоби для огляду експертом. Відповідно до аналітичних висновків ПП «Інформаційно-консультаційний центр» від 20.04.2024 вартість житлової квартири [ADDRESS] на дату оцінки складає 220824,00 грн, транспортного засобу SKODA, днз [NUMBER] 152918,00 грн, мотоцикла KAWASAKI, днз [NUMBER] 192550,00 грн (а.с. 79-101 т.2) Автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] був оцінений позивачем у сумі 200000,00 грн, експертиза для встановлення його вартості сторонами не проводилась, висновків суб`єктів оціночної діяльності не надано. При цьому жодна зі сторін не оспорила таку вартість автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] . Також представником позивача у позовній заяві зазначено перелік рухомого майна, яке за доводами сторони позивача є спільно нажитим майном та підлягає поділу, а саме: Морозильна камера 400л вартістю 5000,00 грн, Шведська стінка вартістю 4000,00 грн, Прихожа вартістю 3000,00 грн, Телевізор «Ерго» вартістю 9000,00 грн, Телевізор Panasonic вартістю 5000,00 грн, Диван вартістю 5000,00 грн, Журнальний столик вартістю 2000,00 грн, Ноутбук «Самсунг» вартістю 3500,00 грн, Кухонна стінка вартістю 7000,00 грн, Пральна машина «Сансунг» вартістю 5000,00 грн, Холодильник вартістю 8000,00 грн, Газова плита вартістю 3000,00 грн, Духова шафа вартістю 10000,00 грн, Витяжка кухонна вартістю 3000,00 грн, Електро конвектори 3 шт по 1000,00 грн на загальну суму 3000,00 грн, Електрокамін твердопаливний вартістю 11000,00 грн, Кухонний комбайн вартістю 2000,00 грн, Мікрохвильова піч вартістю 4000,00 грн, Електро м`ясорубка Mirta вартістю 1200,00 грн, Швейна машина вартістю 7000,00 грн, Супутникова антена вартістю 1000,00 грн, Кухонний стіл вартістю 1000,00 грн, Стільці 6 шт по 250,00 грн на загальну суму 1500,00 грн, Деревообробний верстат ЕІ 6009 вартістю 15000,00 грн, Мультиварка MIRTA вартістю 800,00 грн, Пилосос вартістю 1500,00 грн, металевий гараж вартістю 40000,00 грн. Представник відповідача не визнає наявність такого майна та вказує на відсутність доказів щодо вказаного рухомого майна. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц, від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо поділу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, доводи представника відповідача про проведений сторонами розподіл спільного майна є лише припущенням та не може враховуватися при ухваленні судового рішення. З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, суд дійшов висновку, що презумпція спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] ; мотоцикл KAWASAKI, днз [NUMBER] та автомобіль SKODA, днз [NUMBER] відповідачем не спростована. Водночас суд не вбачає підстав для визнання судом цього майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки режим спільної сумісної власності на такі об`єкти не припинений. При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, де зазначено, що встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання права власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , за кожним із сторін спору. Доводи представника відповідача щодо належності відповідачу вказаного нерухомого майна на праві особистої приватної власності суд відхиляє як необґрунтовані. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник відповідача надала розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передавалися позивачу на придбання конкретного майна, та них сторона відповідача посилається як на доводи про спростування презумпцію спільності майна подружжя. Суд зазначає, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання квартири) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим. Тому аргументи відповідача відхиляються. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 215/1191/17. Також свідок [PERSON] підтвердила, що кошти її дочка не повертала, оскільки вона та її чоловік вирішили зробити такий подарунок дочці. Водночас придбання спірної квартири за отримані в борг кошти в період шлюбу, не тягне за собою виникнення особистої власності на придбане майно у того з подружжя, на кого оформлені боргові зобов`язання. З аналізу положень ст. 60, ч.3 ст. 61, ч.4 ст.65 СК України якщо укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, цінності, інше майно, які були отримані одним із подружжя за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу також висловився Верховний Суд у постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц. Враховуючи, що спірна квартира придбана та використовувалася в інтересах сім`ї, а сума, яка зазначена в наданих відповідачем розписках, отримана відповідачем від своєї матері для придбання квартири в інтересах сім`ї, є значно меншою ніж вартість квартири, яку подружжя придбало, перебуваючи у шлюбі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя на квартиру, яка підлягає поділу у рівних частинах між подружжям. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Такий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2024 у справі № 752/18272/18. Оскільки позивач звернувся саме за вирішенням спору щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину у всьому спільному майні подружжя без вимог про поділ спільного майна в натурі, позов в частині визнання права власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 112CDI, днз [NUMBER] ; мотоцикла KAWASAKI, днз [NUMBER] та автомобіля SKODA, днз [NUMBER] також підлягає до задоволення, оскільки відповідач не довела належними та допустимими доказами, що поділ між подружжям був проведений у позасудовому порядку. Водночас суд не знаходить підстав для визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, про яке позивач зазначає як про спільне сумісне, а саме: Морозильна камера 400л, Шведська стінка, Прихожа, Телевізор «Ерго», Телевізор Panasonic, Диван, Журнальний столик, Ноутбук «Самсунг», Кухонна стінка, Пральна машина «Сансунг», Холодильник, Газова плита, Духова шафа, Витяжка кухонна, Електро конвектори 3 шт, Електро камін твердопаливний, Кухонний комбайн, Мікрохвильова піч, Електро м`ясорубка Mirta, Швейна машина, Супутникова антена, Кухонний стіл, Стільці 6 шт, Деревообробний верстат ЕІ 6009, Мультиварка MIRTA, Пилосос, металевий гараж. З наданих суду доказів не вбачається, що саме вищевказане майно було придбано сторонами. Суд критично відноситься до позиції представника позивача, оскільки в супереч вимогам ст. 12 ЦК України стороною позивача не надано суду будь-яких доказів щодо придбання даного майна подружжям, його наявності на час розгляду справи та знаходження у відповідача. Наявна у справі інформація з інтернет-ресурсів не є належними, допустимими доказами існування такого рухомого майна ,придбання сторонами як спільного та його наявності на час розгляду справи. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволені позову в цій частині за недоведеністю. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, ст. 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю 2 групи, а позов задоволений частково в частині визнання права власності за позивачем на частки у спільному майні подружжя на загальну суму 383146,00 грн, відмовлено у позовних вимогах на загальну суму 80750,00 грн, та у вимозі про визнання об`єктів спільною сумісною власністю подружжя, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір в сумі 3831,46 грн. Судовий збір у розмірі 992,40 грн необхідно компенсувати за рахунок держави. Представник відповідача у судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявила клопотання про надання часу для подання доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, представнику відповідача необхідно подати докази щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial