Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 29.08.2025 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно укладеного договору № KGALG201582059 від 31.08.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 30.08.2017, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, встановлені кредитним договором. Відповідач своєчасно грошові кошти в рахунок погашення заборгованості не сплачував у зв`язку, з чим станом на 17.06.2025 виникло грошове зобов`язання в сумі 3546,59 доларів США., яке складається з наступних сум: 1046,93 долари США - заборгованість за тілом кредиту; 1315,66 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 184 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1000 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача разом із судовим збором, сплаченим при подачі позову. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.09.2025 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.26). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.36). Представник позивача Трегубенко В.І. в судове засідання не з`явився, просив розглядяти справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с.39-40). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулася на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.33) та шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду (а.с.38), відзив на позов не надав. Відповідно до статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 31.08.2007 між [PERSON] та позивачем АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № KGALG201582059, згідно якого позичальник отримав строковий кредит в сумі 3000 доларів США для придбання нерухомості (житлового будинку) шляхом видачі готівки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку залишку заборгованості. Також сторони узгодили між собою порядок розрахунків та відповідальність за прострочення виконання зобов`язання (а.с.7-10). Отримані від банку кошти позичальник [PERSON] в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість сумі 3546,59 доларів США., яке складається з наступних сум: 1046,93 долари США - заборгованість за тілом кредиту; 1315,66 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 184 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1000 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. IV. Норми права, які застосував суд. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. Мотивована оцінка і висновки суду. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується ордером розпорядженням № KGALG201582059 від 03.09.2007 про надання кредиту, розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою по рахунку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене частиною 1 статті 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (статті 3,12,13,20 ЦК України, статті 12,13,44 ЦПК України). Натомість, [PERSON] свої кредитні зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором № KGALG201582059 від 31.08.2007 у розмірі 3546,59 доларів США, яка складається з 1046,93 долари США - заборгованість за тілом кредиту; 1315,66 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 184 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1000 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання не з`явився, не заперечив факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредитом, відсотками за користування кредитом в межах строку кредитування та пені, яка нарахована до 01.03.2019 року. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом. За умовами договору (розділ 7) договір укладено на строк з 31.08.2007 по 30.08.2017, отже, позивач у порушення вимог частини другої статті 1050 ЦК України продовжував нараховувати проценти за кредитом. Тому, в частині стягнення заборгованості за користування кредитом суд стягує заборгованість за відсотками, які нараховані до 30.08.2017 року в сумі 820,13 доларів США. Щодо стягнення комісії. Пунктом 6.2 кредитного договору при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту за рахунком. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахуваннями банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневу еквіваленті за курсом Національного банку на дату сплати. Вказана вимога банку задоволенню не підлягає, з тих підстав, що вона є необґрунтованою, оскільки банк не мав права встановлювати у спірному кредитному договорі винагороду за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 кредитного договору, тобто за послуги, які банк вчиняє на власну користь. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, умови кредитного договору від 31.08.2007, визначені пунктом 1.1 за яким банк стягує винагороду за проведення додаткового моніторингу, визначеного у пункті 6.2 кредитного договору, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахуваннями банком на останній термін сплати, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, отже суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1958, 26 грн.

Outcome: partial