Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 06 травня 2017 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №36. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , 2018 року народження. Сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дочки, примирення з відповідачкою неможливе. Оскільки сім`я остаточно розпалася просить шлюб між сторонами розірвати, строк на примирення не надавати. Позивач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву у якій просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, строк на примирення просить не надавати, судові витрати покласти на відповідача. Відповідачка в судовому засіданні 23.06.2025 позовні вимоги не визнала, просила надати строк для примирення з метою збереження сім`ї. Ухвалою Теофіпольського райсуду від 23.06.2025 її клопотання задоволено, надано строк для примирення 4 місяці. У зв`язку із закінченням строку на примирення 27.10.2025 поновлено провадження у справі, ухвала надіслана сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 25.11.2025 судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідачки. В судове засідання 29.12.2025 відповідачка, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу, не з`явилася, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції не подала, на відеоконференцзв`язок із Теофіпольським районним судом не вийшла, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 06 травня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу 10.04.2025 року, протягом 9 місяців сторони не примирилися, позивач не виявив бажання відмовитися від позову чи залишити позов без розгляду та зберегти шлюбні стосунки із відповідачем, тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Враховуючи, що у позовній заяві не зазначено доказів, які б свідчили про те, що підставою розірвання шлюбу стала поведінка відповідачки, яка, навпаки, бажала збереження шлюбних відносин, суд вважає за доцільне судові витрати покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved