Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі за текстом АТ «А-БАНК») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , законною представницею якого є [PERSON] , про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за кредитним договором на загальну суму 45601,12 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між АТ «А-БАНК» і [PERSON] 23 грудня 2022 року був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (далі за текстом Умови та правила), відповідно до умов якого АТ «А-БАНК» надав, а [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого в подальшому збільшився до 31000,00 грн., на платіжну карту [PERSON] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ «А-БАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 29 серпня 2024 року у [PERSON] перед АТ «А-БАНК» виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яка склала загальну суму 45601,12 грн., яку АТ «А-БАНК» просила стягнути з [PERSON] , оскільки останній ухилився від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору. Відповідачка [PERSON] , як законна представниця [PERSON] , заявлені АТ «А-БАНК» позовні вимоги не визнала та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що під час укладення 23 грудня 2022 року між [PERSON] і АТ «А-БАНК» кредитного договору [PERSON] за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, оскільки з квітня 2022 року у нього були наявні ознаки психічного захворювання, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії з асоційованим гострим стресом, а також рішенням ВЛК від 21 червня 2022 року [PERSON] визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за гр. ІІ ст. 16 «а» наказу МОУ № 402 від 14 серпня 2008 року (шизофренія, шизотипові та маячні розлади, афективні розлади з часто повторюваними фазами), що є підставою для визнання недійсним вказаного кредитного договору, оскільки укладення вказаного кредитного договору не відповідає вільному волевиявленню [PERSON] , укладений з дефектом волі [PERSON] та є недійсним з моменту його вчинення. Також, [PERSON] 24 лютого 2023 року було встановлено 2 групу інвалідності, строк якої було продовжено до 20 лютого 2026 року. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 648 від 19 вересня 2024 року, проведеної в межах цивільної справи № 492/146/23, [PERSON] за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та опікуном призначено [PERSON] . До суду від представниці відповідачки за первісним позовом надійшов відзив, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, [PERSON] за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними під час укладення кредитного договору від 23 грудня 2022 року між [PERSON] і АТ «А-БАНК». Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, вимоги первісного позову просив задовольнити, щодо вимог зустрічного позову не висловився. Відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом та її представниці у судове засідання не з`явилися, але до суду від її представниці надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні вимог первісного позову просила відмовити та просила задовольнити зустрічний позов. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши первісний та зустрічний позови, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «А-БАНК» (т. 1 а. с. 29, 30 зворотна сторона, 31-33), позивачем у справі, та [PERSON] , законною представницею якого є [PERSON] , відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» 23 грудня 2022 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого АТ «А-БАНК» передав кредит [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 31000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (т. 1 а. с. 8, 10 зворотна сторона-11, 20-26, 27-28). Відповідно до пункту 2.1.1.2.3 Умов та правил підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Зобов`язання Банку з надання кредитного ліміту відповідно до Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного Картрахунку в рахунок кредитного ліміту (пункт 2.1.1.3.4 Умов та Правил). Відповідно до пункт 2.1.1.5.5. Умов та Правил позичальник зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту. Згідно з пунктом 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку позичальник зобов`язався повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та овердрафт), оплатити Винагороду Банку. В порушення умов зазначеного кредитного договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед АТ «А-БАНК», яка згідно з розрахунком, наданим АТ «А-БАНК», станом на 29 серпня 2024 року з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками склала загальну суму 45601,12 грн. (т. 1 а. с. 7). Користування [PERSON] кредитними коштами підтверджується випискою за вищевказаним кредитним договором за період з 23 грудня 2022 року по 29 серпня 2024 року (т. 1 а. с. 12-15). [PERSON] у період з 19 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в медичному центрі «Полінар» з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії з асоційованим гострим стресом», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого від 29 квітня 2022 року (т. 1 а. с. 87). Відповідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії [NUMBER] від 22 червня 2022 року рішенням ВЛК [INFO] від 21 червня 2022 року [PERSON] визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за гр. 11 статті 16 «а» наказ МОУ № 402 від 14 серпня 2008 року (т. 1 а. с. 79). Згідно з довідками до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 450903 від 23 лютого 2023 року, серії 12 ААГ № 880665 від 20 лютого 2024 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи з причини загального захворювання (т. 1 а. с. 77, 78). Як вбачається з Висновку № 70/683 від 10 серпня 2023 року лікарської комісії медичного огляду щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю, за рівнем обмеження здатності контролювати свою поведінку [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (т. 1 а. с. 80). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 648 від 17 вересня 2024 року, виданого Одеською філією судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» у справі № 492/1446/23, [PERSON] , відносно якого вирішувалося питання про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна: страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноїчної епізодичний тип перебігу з наростаючим змішаним (параноїчним, апатико-абулічним) дефектом»; внаслідок чого він за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а. с. 81-86). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 березня 2025 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено йому опікуна [PERSON] (т. 1 а. с. 74-76). Згідно з епікризом № 1477 від 10 березня 2025 року [PERSON] з 17 лютого 2025 року по 10 березня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, з наростаючим змішаним (параноїдним, апатико-абулічним) типом дефекту та соціально-трудовою дезадаптацією. Стан медикаментозної субкомпенсації. F20.02 (т. 1 а. с. 88). Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Положення статті 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, вчиняючи правочин, фізична особа повинна усвідомлювати значення своїх дій та мати можливість керувати ними. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун (стаття 225 ЦК України). Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених статті 225 ЦК України необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пунктах 1, 8, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи; відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Правила статті 225 ПК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 372/1862/17 зазначив, що підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною 1 статті 225 ЦК України має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що під час укладення кредитного договору від 23 грудня 2022 року [PERSON] втретє був госпіталізований до КНП «ООМЦПЗ» та проходив лікування у період з 21 листопада 2022 року по 27 лютого 2023 року та його психічний стан було визначено, як «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, з наростаючим змішаним (параноїдним, апатико-абулічним) типом дефекту та соціально-трудовою дезадаптацією».страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноїчної форми, епізодичний тип перебігу, зі стабільним змішаним (параноїчним та емоційно-вольовим) дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F20.02» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 648 від 17 вересня 2024 року (пункт 22 висновку). За приписами частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, суд з`ясувавши обставини справи, на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, застосувавши положення частини 1 статті 225 ЦК України, дійшов висновку про задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору від 23 грудня 2022 року недійсним, оскільки під час укладення вказаного кредитного договору [PERSON] перебував на лікуванні у психіатричній лікарні, тому за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не був здатний прогнозувати наслідки власних дій пов`язаних з укладенням кредитного договору. Враховуючи, що кредитний договір від 23 грудня 2022 року підлягає визнанню недійним суд дійшов висновку, що позов АТ «А-БАНК» не підлягає задоволенню. Враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. Беручи до уваги, що за зустрічним позовом позивачка звільнена від сплати судового збору, звернулася до суду із зазначеним позовом в електронній формі 12 червня 2025 року, суд на підставі статті 141 ЦПК України, дійшов висновку, що судовий збір у сумі 968,96 грн. (0,8 * 1211,20 грн.) підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь держави у зв`язку з задоволенням зустрічного позову.

Outcome: approved