Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

01.10.2025 року [PERSON] звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.08.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1281. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2006 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис №1281. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинили своє існування, з квітня 2024 року. Між ними втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. За даних обставин, подальше спільне життя та збереження сім`ї вважає неможливим. Примирення між ними неможливе. Вважає, що подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить його інтересам. У зв`язку з відсутністю можливості вирішення спору в поза судовому порядку позивач змушений звернутися до суду 28.11.2025 року ухвалою судді позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04.08.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1281, актовий запис №1281. (а.с. 5) Від спільного шлюбу дітей не мають. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Суд, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинили своє існування, і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не відбулося і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення у даній справі. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас, згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відсутності вимоги позивача про стягнення судового збору з відповідача, суд повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору, а 50% судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: approved