Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Представник ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 01.05.2025, в якій просив стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №6187751124 від 29.11.2024 у загальному розмірі 30 900 грн. 00 коп., що включає: заборгованість по кредиту 10 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 14 400 грн. 00 коп., неустойку за прострочення виконання зобов`язань 5 000 грн. 00 коп., комісію за надання кредиту відповідно до п.2.7 договору 1 500 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 2 422 грн. 40 коп. судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 29.11.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №6187751124 (далі кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказаний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.11.2024 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. За умовами договору кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки (№ [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит у погоджений умовами договору строк, сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п.п.2.6.1, 4.1-4.2, 4.4 договору. Тип кредиту кредит, мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, дата надання кредиту 29.11.2024 або наступний за ним календарний день; стандартна процента ставка 1% в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаного у п.2.5 договору; 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181-го календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше); комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що нараховується на суму виданого кредиту у день надання. Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі 10 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування коштів на вказану позичальником банківську картку через платіжну систему EasyPay технологічного партнера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Однак, позичальник протягом обумовленого строку не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 30 900 грн. 00 коп., що включає: заборгованість по кредиту 10 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 14 400 грн. 00 коп., комісію 1 500 грн. 00 коп., неустойку за прострочення виконання зобов`язань 5 000 грн. 00 коп. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 06.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ «ПУМБ». Витребувані докази надійшли на адресу суду 17.06.2025 засобами поштового зв`язку. Ухвалою суду від 27.06.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення, у тому числі й за передчасністю, представник відповідача [PERSON] Андрущак С.В. подав відзив на позов. Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що усі твердження позивача по суті вимог є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях і не доведені документально. Усі надані представником позивача докази додатки до позову подані в електронних копіях, проте в розумінні ч.3 ст.95 ЦПК України не можуть вважатися електронними доказами. Факт укладення кредитного договору з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» відповідач заперечує, жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про укладення договору стороною позивача не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] алгоритму дій на укладення договору, як то: реєстрації в ІТС кредитодавця, створення у цій системі особистого кабінету, отримання пропозиції (оферти) та ознайомлення з нею, отримання електронного повідомлення від кредитодавця з одноразовим ідентифікатором, введення його в ІТС кредитодавця та використання цього ідентифікатора для укладення договору. Сам по собі паспорт споживчого кредиту не може свідчити про укладення договору та отримання позичальником коштів. Докази ознайомлення відповідача з Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, у матеріалах справи також відсутні. Докази перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] , вказаний у п.3.1 договору, позивачем також не надані, жодних первинних бухгалтерських документів стосовно цього у справі немає, таким чином не доведено факт надання кредитних коштів [PERSON] . Крім того, оскільки кредитний договір передбачає надання споживчого кредиту, обов`язок з повернення коштів позичальникові визначений до 29.11.2025, тобто кредитор пред`являє вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, однак доказів направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, як того вимагає ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» не надає, відтак у відповідача не виник обов`язок повернути кредит достроково. Згідно з клопотанням представника позивача ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», викладеним у прохальній частині позову (п.4), останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Правом на подання відповіді на відзив представник позивача не скористався, клопотань про надання додаткового строку не заявляв. Відповідач [PERSON] про свою участь в судових засіданнях не заявив. Беручи участь в судовому засіданні 07.08.2025 в режимі відеоконференції, представник відповідача Андрущак С.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та з огляду на відсутність доказів направлення відповідачеві вимоги про дострокове повернення кредиту, вважав вимоги передчасними, а за відсутності доказів на їх підтвердження недоведеними. З урахуванням позиції сторін, суд завершує розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без фіксації судового засідання технічними засобами у письмовому порядку. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи позивача і заперечення представника відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 29.11.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у кредит №6187751124, відповідно до умов якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» надало позичальникові позику в розмірі 10 000 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), вказану позичальником при укладенні договору - № [NUMBER] (п.3.1 договору). Як слідує з п.2.1 договору, укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (у т.ч. через месенджери). Відповідно до п.2.2 договору, на умовах договору, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов договору (п.п.2.3-2.5) кредит у сумі 10 000 грн. 00 коп. надається строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Відповідно до п.2.6.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, що застосовується у межах строку кредитування, вказаного у п.2.5 договору та становить: 1% за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору; 0,87% за кожен день користування кредитом, що застосовується з період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше). Згідно з п.2.7 договору, комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту, та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п.2.8 договору). Відповідач підписанням кредитного договору підтвердив, що перед укладенням цього кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма Правилами надання грошових коштів в кредит, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п.10.9 договору). Цього ж дня [PERSON] електронним підписом підписав паспорт споживчого кредиту, який містить детальні умови кредитування, запропоновані йому товариством при укладенні договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №6187751124 від 29.11.2024 дійсно укладений сторонами правочину ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору, а усі наведені його представником заперечення з цього приводу є безпідставними та такими, що виснувані на власних судженнях без їх доказового підтвердження та нормативного підґрунтя. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , його персональні дані, номер мобільного телефону [NUMBER] , на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника «9395». Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та порядку його виконання, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору та графіку платежів додатку №1 до договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судовим розглядом також встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором №6187751124 від 29.11.2024 виконало належним чином, здійснивши перерахування коштів на платіжну картку клієнта [PERSON] № [NUMBER] у сумі 10 000 грн. 00 коп. 29.11.2024 о 15.43 год., що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 30.04.2025 №7/10114. Факт зарахування коштів 29.11.2024 о 15.43 год. на банківську картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ПУМБ» саме на ім`я [PERSON] , також підтверджено відповіддю АТ ПУМБ» від 29.05.2025 №КНО-07.8.5/6989БТ та випискою по рахунку, наданими на виконання ухвали суду від 06.05.2025. Таким чином, аналізом наявних доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом виконання ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» зобов`язань за кредитним договором перед [PERSON] та отримання останнім кредитних коштів в сумі 10 000 грн. 00 коп. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач та його представник не надали будь-яких доказів, зокрема, виписки по особовому рахунку, доступ до якого [PERSON] має як клієнт банка-емітенту банківської карти, чи довідки про відсутність у нього банківської картки № [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів або ж втрату картки з володіння в результаті протиправних дій третіх осіб. Посилання сторони відповідача на недоведеність перерахування на користь відповідача кредитних коштів ґрунтуються виключно на їх припущеннях, що не може бути покладене в основу доказування, та спростовуються обсягом наявних та витребуваних доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконував належним чином. З наведеного позивачем розрахунку заборгованості станом на 22.04.2025 слідує, що заборгованість за кредитним договором №6187751124 від 29.11.2024 складає 30 900 грн. 00 коп. та включає: заборгованість по кредиту 10 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованим з 29.11.2024 до 22.04.2025 із застосуванням стандартної процентної ставки 14 400 грн. 00 коп., комісію 1 500 грн. 00 коп., неустойку 5 000 грн. 00 коп. На погашення кредиту відповідач жодних платежів не вніс. Оскільки відповідач не навів власного контррозрахунку суми боргу, не надав первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ним платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом та комісією, оскільки кожна із цих складових розрахована кредитором арифметично вірно у чіткій відповідності до умов договору. Ураховуючи обґрунтованість та доведеність заявленого боргу в цій частині, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову в частині стягнення заборгованості по кредиту 10 000 грн. 00 коп., по процентам за користування кредитом, нарахованим з 29.11.2024 до 22.04.2025 14 400 грн. 00 коп., комісією 1 500 грн. 00 коп. Приходячи до такого висновку суд вважає за доречне зауважити, що обираючи варіант поведінки, позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, відповідали критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний позичальник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Разом з тим, суд не може погодитись із правомірністю заявлення вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 5 000 грн. 00 коп., виходячи з такого. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору №6187751124 від 29.11.2024 регламентована у п.7 договору та відповідному розділі умов, визначених у паспорті споживчого кредиту, що є абсолютно тотожними між собою. Так, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної Графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. (п.7.3 договору). За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвіи?ноі? обліковоі? ставки Національного банку Украі?ни, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Позичальник зобов`язується сплатити нараховану пеню у день закінчення строку дії цього Договору або в день дострокового повернення Кредиту у повному обсязі (п.7.4 договору). Нарахування неустойки здійснюється товариством з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів» (п.7.5 договору). Нарахування процентів за користування кредитом в ІКС товариства відбувається щоденно, починаючи з першого дня надання кредиту до останнього дня надання коштів в кредит за цим договором (п.7.6 договору). Суд констатує, що за своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Виконання зобов`язання за кредитним договором може бути забезпечене неустойкою (штрафом, пенею). Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання - сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату ухвалення судового рішення. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено п.6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Також, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п.18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». На час розгляду справи положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними. Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Так, у постановах від 12.02.2025 у справі №758/5318/23, від 06.05.2025 у справі №464/2647/22 зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Разом з тим, Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що набрав чинності 24.12.2023, пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» викладено у новій редакції, із виключенням п.6?. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, від 29.06.2022 у справі №477/874/19). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі №5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15), що свідчить про сталість судової практики з цього питання. Відтак, викладення Законом України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» у новій редакції, із виключенням п.6?, не змінює визначене п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитними договорами у період воєнного стану та не виключає його. З урахуванням викладеного, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору №6187751124 від 29.11.2024, підлягають застосуванню саме вимоги п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в силу дії прямої норми. Оскільки пеня за кредитним договором №6187751124 від 29.11.2024 нарахована за період до 22.04.2025, тобто в період дії в Україні воєнного стану, тому відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Оскільки позивач списання пені не здійснив та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із урахуванням пені, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №6187751124 від 29.11.2024 у загальному розмірі 25 900 грн. 00 коп., що включає: заборгованість по кредиту 10 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 14 400 грн. 00 коп., комісію 1 500 грн. 00 коп. Що стосується доводів відповідача та його представника стосовно не направлення досудової вимоги кредитором як свідчення передчасності пред`явлення позову, то суд звертає увагу, що у постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: «боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи ст.ст.526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з повернення кредиту». Зважаючи на те, що вимоги до [PERSON] заявлено у травні 2025 року за зобов`язаннями, які виникли за умовами кредитного договору, укладеного 29.11.2024 та жодного разу відповідачем не виконувались, незважаючи на визначеність їх періодичного виконання кожні 30 днів відповідно до графіку платежів, що свідчить про істотність їх порушення позичальником, тому направлення досудової вимоги кредитором на адресу позичальника є другорядним і не може ставиться у залежність від реалізації права на звернення до суду за захистом прав, порушення яких є дійсним, триваючим та доведеним і не спростоване відповідачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 2 034 грн. 82 коп. (84% задоволених позовних вимог).

Outcome: partial