Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

12.12.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Іванченко О.О. подав до Вишгородського районного суду Київської області вказану позовну заяву, у якій позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Разом із позовом, подано клопотання про витребування від Органу опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проживала разом з відповідачем з 2009 року, як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки на цей крок не наважувався відповідач. За час проживання однією сім`єю у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] від 08.10.2010. Протягом спільного проживання позивача та відповідача, неодноразово припиняли спільне проживання, під час якого у відповідача втрачався інтерес щодо піклування над малолітньою донькою - [PERSON] . При цьому, починаючи з 2021 року і по теперішній час відповідач взагалі самоусунувся від прояву будь-якого інтересу щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , її виховання та піклування, тобто від виконання батьківських обов`язків. Натомість, позивач в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки та приділяє багато уваги та часу щодо виховання і навчання доньки, Позивач зазначає, що неповнолітня донька [PERSON] знаходяться на повному утриманні позивача, яка забезпечую її всім необхідним для її нормальної життєдіяльності: купівля харчових продуктів, сезонного одягу, інші речі необхідні для розвитку доньки, покриває витрати на медичний догляд, у разі будь-якого захворювання, тощо. Також, позивач забезпечує фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя неповнолітньої доньки. Окремо позивач звертає увагу, що з моральної точки зору, поведінка відповідача протягом трьох останніх років, по відношенню до доньки, не витримує ніякої критики. Як відомо, 24.02.2022 російською федерацією проти України було розпочато війну. Нажаль, з 25.02.2022 населені пункти Київської області, у тому числі с. Демидів та с. Гаврилівка (тимчасово під час окупації було місцем проживання) були повністю окуповано агресором, під час якої була відсутність енерго, тепло, водо постачання, та велися активні бойові дії. Позивач весь цей час перебувала зі своєю донькою, піклувалася про її безпеку та забезпечення нормальної життєдіяльності. На початку квітня 2022 року після деокупації зазначених населених пунктів та можливості відвідувати доньку, відповідач, як батько мав усі можливості, проте йому було це байдуже, як і раніше, оскільки його турбувало тільки його безтурботне життя. Така поведінка відповідача беззаперечно свідчить про те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, призначеного на 10:00 29.04.2025, про що повідомлено учасників провадження. Крім цього, вказаною ухвалою суду зобов`язано Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області надати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . 28.03.2025 до суду надійшли письмові пояснення начальника Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району, щодо виконання вимог ухвали суду від 03.03.2025 у частині надання висновку про розв`язання спору, зазначивши, що питання про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини буде винесено на найближчу комісію з питань захисту прав дитини, про що суд буде повідомлено належним чином. Також, цього самого дня, представником третьої особи подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Димерської селищної ради на підставі наявних у матеріалах справи доказів. На стадії підготовчого провадження, зокрема 29.04.2025, брав участь представник позивача - адвокат Іванченко О.О. Відповідач та представник третьої особи, на цій стадії у судові засідання, призначені на 29.04.2025, 28.05.2025 та 08.07.2025, не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, призначеного на 29.04.2025, до суду не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив та, відповідно до статей 174, 178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. З урахуванням заяви представника позивача від 08.07.2025 про проведення підготовчого засідання у його відсутності і відсутності позивача та про можливість закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду, заяви представника третьої особи, а також відсутністю поважних причин неявки відповідача, якому достовірно відомо про перебування справи у провадженні суду, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.07.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 11.09.2025 об 11:30. 10.09.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши причини неявки до суду. У зв`язку із неявкою учасників провадження, враховуючи клопотання представника позивача, а також відсутність висновку органу опіки та піклування, витребуваного ухвалою суду від 03.03.2025, розгляд справи було відкладено на 13.11.2025 о 10:00, про що повідомлено учасників провадження. 04.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме - висновок Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 29.09.2025 за №516 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Оригінал вказаного висновку органу опіки та піклування, представником позивача надано суду 13.11.2025 у судовому засіданні. Так, за відсутності у матеріалах справи доказів про вручення та/або причини невручення відповідачу судових повісток про виклик його у судові засідання, призначені на 13.11.2025 та 03.12.2025 (стадія судового розгляду), та необхідністю здійснити його виклик до суду у порядку, встановленому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України, розгляд справи було відкладено на 12.01.2026 о 16:45, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання, призначене на 12.01.2026, учасники провадження не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у порядку встановленому ЦПК України, при цьому, представником позивача, через систему «Електронний суд», подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Так, як убачається із матеріалів справи, судові повітки, надіслані на адреси зареєстрованого місця проживання відповідача про його виклик до суду у судові засіданні на стадії судового розгляду, повернулися до без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання», «відмова». Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяв представника позивача та представника третьої особи про розгляд справи у без їх участі, наявність висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, а також вжиті судом заходи забезпечення участі відповідача під час розгляду справи, положення пункту 3 частини восьмої, частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, якому на стадії підготовчого провадження, було достовірно відомо про перебування справи у провадженні суду, при цьому розглядом справи не цікавився, із будь-якими заявами/клопотаннями до суду не звертався. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] народилася дитина - [PERSON] , батьками якої, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). Як убачається із матеріалів справи, позивач (мама дитини) - [PERSON] та дитина - [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 13). При цьому, зареєстроване місце відповідача, відмінне від адреси реєстрації та проживання позивача з донькою, про що зазначено в паспорті громадянина України [PERSON] та встановлено судом під час виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України (а.с. 10, 28, 31). Дитина [PERSON] навчається у Комунальному закладі «Блиставицький заклад загальної середньої освіти I-III ступенів» №6 Бучанського району Київської області та за місцем навчання характеризується лише з позитивної сторони. Водночас, як зазначено у характеристиці, наданої учениці директоратом навчального закладу та класним керівником, [PERSON] виховується у неповній сім`ї, мати бере активну участь у навчанні та вихованні дівчини. Батько участі у вихованні дівчинки не приймав, батьківські збори не відвідував (а.с. 14). Рішенням №516 від 29.09.2025 виконавчий комітет Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області затвердив висновок Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 113,114-116). Так, відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку - неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Протягом спільного життя батьки дитини неодноразово припиняли спільне проживання. З 2021 року і по теперішній час [PERSON] не спілкується з донькою. З липня 2022 року [PERSON] разом з донькою переїхали жити до Німеччини. Як зазначає матір дитини, повертатися до України вони з донькою не збираються. Зі слів [PERSON] батько з дитиною востаннє спілкувався 25.02.2022. В ході розмови зі спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради [PERSON] зазначив, що дійсно не спілкується з донькою та не бере участі у її вихованні. З урахуванням встановлених обставин та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Димерської селищної ради, оцінивши усі докази у їх сукупності, з метою захисту прав та інтересів дитини, Служба у справах дітей та сім?ї Димерської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Таким чином, вирішуючи питання про позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських право щодо його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , суд враховує таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У статті 7 СК України встановлено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України). Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням наявних у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених судом, їх достатньо, щоб дійти висновку про доведеність позивачем обставини, що відповідач (батько дитини) самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, байдуже ставиться до подальшої її долі, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та які дозволяють зробити висновок про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Так, відповідач у судові засідання, призначені у підготовчому провадженні та для розгляду справи по суті не з`явився, правом подати відзив на позовну заяву щодо позбавлення його батьківських прав, не скористався, тим самим не спростував доводів позивача. Будь-які докази, які б свідчили про те, що батько бере активну участь у житті дитини, у матеріалах справи відсутні. Ряд доказів у їх сукупності достовірно свідчать про те, що батько дитини не цікавився та не цікавиться життям доньки, яка проживає разом із мамою, яка виконуює батьківський обов`язок, опікується своєю спільною дитиною з відповідачем, дбає про її здоров`я, навчання, безпеку, фізичний та психічний розвиток. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо їхньої доньки, у повному обсязі.

Outcome: approved