Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 08.08.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNYMGK00491924, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 6437,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2017 року. Станом на 28.09.2021 року [PERSON] має заборгованість в сумі 11402,20 доларів США, яка складається з: 2629,85 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2766,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 447,72 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5558,12 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 08.08.2007 року уклали договір іпотеки № DNYMGK00491924. Згідно з договором відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 49,00, житловою площею 30,00 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 8200,00 доларів США. Просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNYMGK00491924 від 08.08.2007 року в розмірі 11402,20 доларів США, що за курсом 26,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.09.2021 року складає 303868,63 гривень, звернути стягнення на будинок загальною площею 49,00, житлова площа 30,00, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] . 26.11.2021 року відкрито провадження у справі; ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.01.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду, а також за клопотанням представника позивача витребувано з Центру надання адміністративних послуг міста Марганець Марганецької міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 14.02.2022 року залученодля участі у справі Службу у справах дітей Марганецької міської ради, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві вказав, що не заперечує проти розгляду спрва за відсутності представника банку. Відповідачка повідомлялась про розгляд справи належним чином; правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась, заяв, клопотань у встановлений судом строк не надала. Предстваник Служби у справах дітей Марганецької міської ради надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, просила винести рішення на розсуд суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до такого. Згідно умов кредитного договору № DNYMGK00491924, укладеного 08.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 6437,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2017 року (а.с.13-15). В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 28.09.2021 року складає 11402,20 доларів США, що за курсом 26,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.09.2021 року становить 303868,63 гривень, з яких: 2629,85 доларів США (70085,50 гривень) заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2766,51 доларів США (73727,49 гривень) заборгованість по процентам за користування кредитом; 447,72 доларів США (11931,74 гривень) заборгованість по комісії за користування кредитом; 5558,12 доларів США (148123,90 гривень) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.6-8). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNYMGK00491924. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 49,00 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 8200,00 доларів США (а.с.17-19). Згідно даних, які містяться у секторі реєстрації та обліку громадян відділу «ЦНАП» Марганецької міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.46). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором є договір іпотеки № DNYMGK00491924 від 08.08.2007 року, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу будинок загальною площею 49,00 кв.м, житловою площею 30,00 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. За змістом ч.1 ст.575 ЦК Україниіпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. За ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України уразі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 90 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку». Умовами укладеного договору іпотеки № DNYMGK00491924 від 08.08.2007 року (п.24) передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Пунктом 4 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Суд відповідно до вимог ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважає за необхідне зазначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів. Згідно з ч.3 ст.39 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. Судом встановлено, що в іпотеку банку відповідачем передано будинок, який було придбано за рахунок отриманих у кредит грошових коштів. Зазначене підтверджується п.7 Договору іпотеки. 04.10.2021 року листом № 30.1.0.0/2-006 позивач направив власнику іпотечного житла [PERSON] вимогу, у якій вказав, що оскільки АТ «КБ «Притватбанк» прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання нею порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагають, згідно ст.40 ЗУ «Про іпотеку», добровільно звільнити наступне нерухоме майно: будинок загальною площею 49,00 кв.м, житлова площа 30,00, що знаходиьсяза адресою: [ADDRESS] , разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями (а.с.10). Проте, у встановлений термін вказану вимогу відповідачка не виконала. Згідно архівних даних, що місяться у секторі реєстрації та обліку громадян відділу «ЦНАП» Марганецької міської ради, за адресою: [ADDRESS] проживають та/або зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.а.45-47). На дату ухвалення рішення всі зареєстровані в будинку [ADDRESS] особи, окрім [PERSON] , є повнолітніми, й тому, враховуючи, що спірний будинок придбано за рахунок отриманих у кредит грошових коштів, і повернення даного кредиту забезпечено іпотекою, то звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає примусове виселення зареєстрованих та проживаючих в ньому осіб, без надання іншого постійного жилого приміщення. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Судом залучено для участі у справі Службу у справах дітей Марганецької міської ради. Представник органу опіки та піклування Марганецької міської ради надала заяву, у якій просила винести рішення на розсуд суду. Висновку щодо можливості/неможливості вислення неповнолітньої дитини до суду не надано. Також, не надано доказів того, що спірне житло є єдиним місцем проживання [PERSON] , 2018 року народження, і його права будуть порушені при виселені. За таких обставин, [PERSON] , [INFO] , також має підлягати виселенню зі спірного будинку. Згідно п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Враховуючи викладене, задоволення даного позову є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Поряд з цим, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи те, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за споживчим кредитом воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, оскільки згадані норми права не втратили свою чинність через невиключення з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. До таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові № 296/7213/15 від 22.06.2022. Отже, слід зупинити виконання рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 4558,03 грн.

Outcome: approved