Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2015 року. У шлюбі сторони спільних дітей не мають. Заявляючи про тривале окреме проживання сторін, відсутністю спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, позивач з позовом про розірвання шлюбу 07 листопада 2025 року подав цей позов до Літинського районного суду Вінницької області. На підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддею 10 листопада 2025 року було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Вищеольчедаїв Могилів-Подільського (раніше - Мурованокуриловецького) району Вінницької області (а.с. 12). Ухвалою судді Літинського районного суду від 10 листопада 2025 року постановлено про передачу справи за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду (а.с. 13). До Мурованокуриловецького районного суду справа надійшла 08 грудня 2025 року. 09 грудня 2025 року постановлено ухвалу (а.с. 20) про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про призначення справи до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 08-му годину 29 грудня 2025 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач у п. 2 позовної вимоги (а.с. 3) та окремій заяві (а.с. 10) просив заслухати справу за його відсутності. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, судову повістку-повідомлення, копію позовної заяви з доданими до неї документами 10 грудня 2025 року та отримано адресатом за адресою фактичного проживання 20 грудня 2025 року (а.с. 22, 25). Таким чином, відповідач обізнана про розгляд справи за позовом до неї в Мурованокуриловецькому районному суді, в силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідач не подала, в судове засідання не з`явилася, не повідомила про причину неявки. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням такого: Із свідоцтва про шлюб (а.с. 8) слідує, що сторони із 22 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу тривалим окремим проживання сторін, відсутністю спільного побуту, взаємних прав та обов`язків. Відповідач заперечень проти таких обставин суду не подала. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved