Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У вересні 2025 року представник АТ «Таскомбанк» - Альховська Ірина Богданівна звернулася до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представниця позивача, 21 січня 2022 року [PERSON] підписала Заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, яку, як вказала у позові представниця позивача, слід розуміти як кредитний договір № 002/13912272-СК_SB. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. У порушення умов кредитування відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, у результаті чого станом на травень 2025 року виникла заборгованість в сумі 62231,14 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 39022,98 грн та простроченими відсотками 23208,16 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, представниця позивача просила позов задовольнити в повному обсязі. 22 вересня 2025 року ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Полтавського районного суду Полтавської області. 15 жовтня 2025 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Решетилівського районного суду Полтавської області. 06 листопада 2025 року справа надійшла до Решетилівського районного суду Полтавської області та була розподілена судді Зіненку Ю.В. Ухвалою судді від 07 листопада 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 05 грудня 2025 року, яке було відкладене на 08 січня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися. 25 листопада 2025 року від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 108). Відповідачка у судове засідання 05 грудня 2025 року та 08 січня 2026 року не з`явилася, судові повістки повернулися до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 111, 116). Згідно з положеннями частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, з огляду на положення частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідачка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву, заяв чи клопотань до суду від відповідачки не надходило. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 21 січня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] шляхом підписання відповідачкою Заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування було укладено кредитний договір (далі Договір) (а.с. 23-25). Договором були передбачені наступні умови кредитування: кредит у виді кредитної лінії 50000,00 грн; строк користування кредитним лімітом (строк кредитування) 12 місяців; орієнтовна річна процента ставка 43,96% річних. Пунктом 4 Договору передбачено, що у випадку зміни кредитного ліміту (зменшення або збільшення) розміру дозволеного кредитного ліміту та/або строку його дії, банк повідомляє позичальника про встановлення нового розміру кредитного ліміту та/або строку його дії шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток та/або шляхом надсилання електронного повідомлення на зареєстрований (фінансовий) номер телефону позичальника та/або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов ДКБО. Процентна ставка фіксована та не може бути змінена без згоди позичальника (клієнта). Проценти нараховуються за кредитом щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом на кінець кожного дня за методом факт/факт та сплачуються позичальником (клієнтом) щомісячно в складі обов`язкового мінімального платежу (пункт 10 Договору). Згідно з пунктом 14 Договору відповідача було повідомлено про орієнтовну реальну річну ставку за кредитом 43,96%. Відповідно до довідки АТ «Таскомбанк» [PERSON] з 21 січня 2022 року є власницею поточного рахунку № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-анкети на укладання договору про комплексне банківське обслуговування № 002/13912272-СК_SB від 21 січня 2022 року, картка № [NUMBER] , відкритої в АТ «Таскомбанк» (а.с. 27). Відповідно до виписки по Договору [PERSON] користувалася наданою карткою шляхом зняття готівки в банкоматах (а.с. 28-72). Згідно з наданим банком розрахунком у відповідачки [PERSON] за вказаним Договором станом на 04 травня 2025 року виникла заборгованість в сумі 62231,14 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 39022,98 грн та простроченими відсотками 23208,16 грн (а.с. 73-74). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином судом установлено, що між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] 21 січня 2022 року укладено Договір, із запропонованими умовами [PERSON] ознайомилася та погодилася з ними, їй було надано кредит у виді кредитної лінії. Відповідачка користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах. Ураховуючи те, що фактично отримані та використані позичальницею кошти у добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в сумі 39022,98 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту. Окрім того, умовами кредитного договору була визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка 43,96. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором позивач здійснив нарахування процентів за ставкою 37% річних з моменту укладення Договору та до 07 квітня 2024 року на загальну суму 30397,54 грн. Також із вказаного розрахунку установлено, що відповідачка внесла 7189,38 грн на погашення заборгованості за процентами (а.с. 73-74). Водночас за умовами Договору строк користування кредитним лімітом (строк кредитування) згідно умов договору становив 12 місяців, тобто з 21 січня 2022 року по 20 січня 2023 року. Тобто, сторонами було узгоджено строк дії кредитного договору терміном у 12 місяців. У пункті 4 Договору зазначено, що у випадку продовження строку дії кредитного ліміту банк повинен повідомити позичальника шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток та/або шляхом надсилання електронного повідомлення на зареєстрований (фінансовий) номер телефону позичальника та/або через інші дистанційні канали зв`язку (а.с. 23-25). Матеріали справи не містять доказів того, що строк дії кредитного ліміту було продовжено та що відповідне повідомлення про продовження строку його дії було направлене [PERSON] , у порядку передбаченого пунктом 4 Договору. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки за Договором вбачається, що відповідачка не користувалася кредитними коштами після закінчення строку користування кредитним лімітом. Отже, позивачем були здійснені нарахування процентів поза строком дії кредитного ліміту. У відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. При цьому Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 притримується цього ж висновку та зазначає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З розрахунку заборгованості установлено, що за період з 21 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року було нараховано відсотків на суму 12015,20 грн, з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року на суму 1226,20. Однак з огляду на визначений кредитним договором строк кредитування у 12 місяців, то у відсотки у січні 2023 року мають обраховуватися до 20 січня 2023 року, що відповідно становитиме 791,10 грн. Загальна сума нарахованих відсотків становить 12 806,30 грн (12015,20 грн + 791,10 грн). Інші нарахування процентів в сумі 17590,94 грн були здійсненні поза строком дії кредитного ліміту, а тому не підлягають до стягнення із відповідачки. Крім того, у період з 21 січня 2022 року по 20 січня 2023 року [PERSON] внесла на погашення заборгованості за процентами кошти в сумі 7189,38 грн. Ураховуючи викладене, до стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за нарахованими процентами за Договором в сумі 5 616,92 грн (різниця між правомірно нарахованими процентами в межах строку дії кредитного ліміту та внесеними коштами на погашення заборгованості за процентами). З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 44 639,90 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 39022,98 грн та за відсотками 5 616,92 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 2162737603 від 12 серпня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 84). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме на суму 44 638,90 грн, що становить 71,73% від ціни позову, з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 1737,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial