Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

07.11.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] ,третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним, а саме: визнати дійсним правочин, реальним та виконаним - договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 1996 року: квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що бажає за життя розпорядитися належною їй власністю та звернувшись до нотаріуса з метою вирішення своїх майнових прав, отримала усну відмову, через недійсність біржового договору, який засвідчує її право власності на вказану квартиру договір не посвідчено нотаріально, та порадила звернутися до суду за захистом порушеного майнового права, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Скриль Ю.А. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків - залучити до участі у справі третю особу. 17.11.2025 представник позивача на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2025 надав заяву на усунення недоліків, та просив у якості третьої особи залучити: Одеську товарну біржу. Ухвалою суду від 21.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала суду від 21.11.2025 про відкриття провадження у справі направлена на останню відому адресу реєстрації відповідача: [ADDRESS] . Згідно з Довідками про причину повернення АТ «Укрпошта», рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулись з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомлення відповідача про розгляд справи. Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Представник позивачки надала заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник третьої особи: Одеської товарної біржі, про розгляд справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань з цього приводу до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу від 19.07.1996, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 19.07.1996 між [PERSON] , від імені якого на підставі доручення №1374 від 06.09.1995, посвідченого приватним нотаріусом м. Одеси Масаловим В.В., діяла [PERSON] як «продавцем» та [PERSON] , як «покупцем», укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №15666, відповідно до якого [PERSON] , «придбала» у [PERSON] , від імені якого на підставі доручення №1374 від 06.09.1995, посвідченого приватним нотаріусом м. Одеси Масаловим В.В., діяла [PERSON] , квартиру [ADDRESS] (один), загальною площею 49,6 кв.м, жилою 29,9 кв.м., за 914 432 000,00 гривень. Дана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири №13-4620, посвідченого 1-ою державною нотаріальною конторою м. Одеси 26 червня 1995 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під №590 стр.107 кн.129 пр від 25 вересня 1995 року. Зазначений договір 19.07.1996 зареєстрований Одеською товарною біржею та в подальшому, 22.07.1996, зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації у кн.161 ар. стр 173 реєстр 590. Покупець і продавець цілком виконали умови договору купівлі-продажу від 19.07.1996 відповідно до норм установлених цивільним законодавством. При укладенні Договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, покупець цілком сплатила вартість вищезазначеного майна та заселилася до квартири, а продавець одержав за продану квартиру обумовлену суму грошей, ніяких претензій матеріального характеру не пред`являв. Нотаріусом позивачці, було відмовлено у вирішенні її майнових прав, щодо належної їй власності - отримала усну відмову, через недійсність біржового договору, який засвідчує її право власності на вказану квартиру договір не посвідчено нотаріально, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На момент укладання договору купівлі-продажу квартири діяв Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржою, визнавались дійсними, тому правочин вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Таким чином, відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру позбавляє позивачку належним чином оформити свої майнові права та розпорядитись належною їй власністю. Згідно із ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до ст.153ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Положеннями ст.15 ЦК України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При дослідженні матеріалів справи, суд встановив, що 19.07.1996 сторони угоди домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як з боку «покупця», яка здійснила оплату, так і з боку «продавця», який прийняв оплату та передав у володіння і користування покупцю квартиру [ADDRESS] тобто виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України,України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, враховуючи всі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що при укладанні договору сторони домовились щодо усіх істотних умов, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали вільне волевиявлення, необхідний обсяг цивільної дієздатності, таким чином є усі підстави для визнання договору від 19.07.1996 за № 15666 дійсним дійсним.

Outcome: approved