Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Трун Ольга Валентинівна звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначає, що в період з 22.06.2020 року по 14.08.2024 року позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Шахта 1-3 „Новогродівська». 26.08.2024 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України. Однак, з моменту звільнення до подачі даної позовної заяви, з позивачем не проведений розрахунок по заборгованості з заробітній плати. Відповідач не надав відповіді на адвокатський запит про розмір заборгованості з заробітної плати позивача. Як вбачається з довідки про заробітну плату, за період з 01.01.2024 по 14.08.2024 року, відповідачем нараховано заробітну плату у розмірі 620117,43 грн. (після утримання обов`язкових платежів та зборів). Водночас, як вбачається з виписки по рахунку позивача, на яку він отримував заробітну плату, за період з 01.01.2024 по 14.08.2024, ТОВ «Шахта 1-3 „Новогродівська» перерахувало заробітну плату у розмірі 358149,52 грн. Отже з наведеного вбачається, що відповідач заборгував заробітну плату у розмірі 261967,91 грн. Крім того відповідачем не виплачено вихідну допомогу у розмірі 3-ьох місячного середнього заробітку. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у статті 38, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Представник позивача просить стягнути з Товариства з відповідальністю «Шахта 1-3 „Новогродівська» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2024 по 14.08.2024 року, у розмірі 423242,42 грн. (чотириста двадцять три тисячі двісті сорок дві гривні 42 копійки). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 року, цивільну справу №208/3648/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 25.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 26.03.2025 року адвокат Трун О.В. подала до суду клопотання, у якому просить замінити первісного відповідача ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська» належним відповідачем ДП «Селидіввугілля». Разом з даним клопотанням подала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2024 по 14.08.2024 року, у розмірі 423242,42 грн. (чотириста двадцять три тисячі двісті сорок дві гривні 42 копійки). 14.04.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта 1-3 „Новогродівська» подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що заперечує проти позовних вимог, вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. З тексту позовної заяви вбачається, що позовну вимогу пред`явлено до ТОВ «Шахта 1 3 «Новогродівська», код ЄДРПОУ 37909199. Разом з тим, з долучених до позовної заяви документів вбачається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», код ЄДРПОУ 33621589. Тобто, ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська» не має жодного відношення до предмета спору та не може виступати відповідачем у справі. Зазначив, що належним відповідачем у справі буде Відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», код ЄДРПОУ 33621589. Ухвалою суду від 24.04.2025 року клопотання представника позивача адвоката Трун Ольги Валентинівни, яка діє в інтересах [PERSON] про заміну неналежного відповідача на належного відповідача - задоволено. Замінено у цивільній справі № 208/3648/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта 1-3 «Новогродівська» про стягнення заборгованості по заробітній платі на належного відповідача Державне підприємство «Селидіввугілля». 11.07.2025 року адвокат Трун О.В. подала до суду пояснення щодо питання належності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі виникла в період роботи позивача у Відокремленому підрозділі «Шахта 1-3» Новогродівська «Державного підприємства «Селидіввугілля». Зазначила, що відокремлений підрозділ не має статусу юридичної особи. Так відповідно до ч.3 ст. 95 ЦК України, філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва. Враховуючи наведені положення законодавства, належним відповідачем в даній справі є Державне підприємство «Селидіввугілля», як засновник відокремленого підрозділу. 15.09.2025 року адвокат Трун О.В. подала до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 30.09.2025 року клопотання адвоката Трун О.В. про витребування доказів задоволено, витребувано у Державного підприємства «Селидіввугілля» відомості про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] , за період з 01.01.2024 по 14.08.2024 року та інформацію про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні. Адвокат Трун О.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала до суду клопотання, у якому просить справу розглядати без участі позивача та його представника, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, представник Державного підприємства «Селидіввугілля», в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення судових повісток на електронну пошту, що в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 22.06.2020 року прийнятий до ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1-3 Новогродівська». 14.08.2024 року звільнено за ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з виплатою вихідної допомоги. Згідно з виписки по картковому рахунку [PERSON] за період 01.02.2024 року по 27.02.2025 року вбачається, що на його рахунок надходила заробітня плата. Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України, [PERSON] протягом 2023 року серпня 2024 року, включно, отримував заробітню плату ВП шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. З матеріалів справи вбачається, що ДП «Селидіввугілля» має перед [PERSON] заборгованість зі виплати заробітної плати, нараховано наступні суми, що підлягають сплаті: заборгованість по заробітній платі на кінець періоду 176824,34 грн. відповідно до розрахункового листа за вересень 2024 року. З довідки ОК-5 [PERSON] вбачається, що від ДП «Селидіввугілля» надійшло за серпень 2024 року заробітня плата за відпраацьвані дні, проте не надходили кошти від відповідача з належними позивачу виплатами. Крім того, судом витребувались від ДП «Селидіввугілля» інформацію про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні. Проте, представники ДП «Селидіввугілля» не виконали ухвалу суду, не надали витребувану інформацію. Також, відповідем не було спростовано або висловлено заперечення щодо розрахунку позивача. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно доположень ст.116 КЗпП України сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена [PERSON] роботодавцем ДП «Селидіввугілля» в день звільнення 14.08.2024 року. Заробітна плата в розумінні норм ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» не є відповідальністю за порушення строків виконання зобов`язань, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП України), компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України), вихідна допомога (ст. 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків розрахунку при звільненні. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з ДП «Селидіввугілля» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку за період з 01.01.2024 року по 14.08.2024 року в сумі 423242,42 гривень. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ДП «Селидіввугілля» має перед [PERSON] обов`язок по виплаті заробітної плати, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] задоволено повністю на суму 423242,42 гривень, тобто на 100% від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 4232,42 гривень. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved