Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник заявника - адвокат Циганок А. В., в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що заявник проживав на території України на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" 13 листопада 1991 року. Обґрунтовує свої вимоги тим, що заявник [PERSON] , з моменту народження проживав на території України, був документований паспортом громадянина зразка 1974 року, який втратив. Про втрату паспорта буд-якої заяви до компетентних органів він не подавав, паспорт громадянина України не отримував. 14.01.2025 заявник звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою про оформлення паспорта громадянина, проте йому було відмовлено у зв`язку з необхідністю надати підтвердження факту постійного проживання особи на території України на певну дату. Оскільки він постійно проживав на території України в м. Дніпрі Дніпропетровської області та у інший спосіб не може довести даний факт, є необхідність у зверненні до суду для отримання відповідного судового рішення. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали свою заяву, вказали, що станом на 13.11.1991 заявник проживав у м. Дніпрі та був працевлаштований до складального цеху Дніпропетровського верстатобудівельного виробничого об`єднання на посаді рамника 2 розряду. З 30.11.2006 по 30.01.2013 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби. Після його звільнення йому не повернули паспорт зразка 1974 року, а заявник самостійно не звертався до паспортної служби для отримання паспорта громадянина України. На цей час встановлення факту проживання на території України станом на 13.11.1991 йому необхідно для отримання паспорту громадянина України. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення по суті справи. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд доходить такого висновку. Згідно вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] у м. Дніпропетровську, що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 13.12.1966. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року Серія [NUMBER] від 03.01.1983, що підтверджується Формою № 1 «Заява для отримання паспорта», а також відміткою в Свідоцтві про народження. 02.10.1991 [PERSON] був прийнятий на роботу до Дніпропетровського верстатобудівельного виробничого об`єднання до складального цеху на посаду рамника 2 розряду, де працював до 07.02.1992, що підтверджується копію Трудової книжки [NUMBER] . З довідки, виданої виконавчим комітетом Зайцевської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 59 від 21.01.2025 вбачається, що [PERSON] з 1991 по 1995 рік проживав у с. Романівка Синельниківського району Дніпропетровської області. Також судом встановлено, що [PERSON] з 30.11.2006 по 30.01.2013 відбував покарання за вироком Синельниківського міськрайсуду Дніпропетровської області від 23.03.2007 за ч.2 ст.121 КК України, що підтверджується Довідкою про звільнення Серія ДНП № 20226. Від 30.01.2013. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991року №1636-ХІІ«Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 9 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відтак, враховуючи вищезазначені докази, в їх сукупності, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 13 листопада 1991 року. Також, слід зазначати, що іншого шляху встановлення цього факту, на даний час немає, а його встановлення необхідно заявнику для подальшого звернення для отримання паспорта громадянина України. На підставі викладеного,

Outcome: approved