Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що спадковець [PERSON] , [INFO] , є його рідним братом по материнській лінії та спадкоємцем за заповітом після смерті матері - [PERSON] , [INFO] , котра померла [INFO] [INFO] брат заявника, [PERSON] , помер і після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно за законом, оскільки заповіту залишено спадкодавцем не було. Заявник вказує, що є єдиним спадкоємцем другої черги, оскільки будь-які інші родичі ближчого ступеня спорідненості в померлого відсутні. Також заявник зазначає, що він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з померлим у будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , який брат успадкував після смерті матері, та бажає оформити своє право на спадкове майно. Заявник зазначає, про те, що з метою отримання належного йому спадкового майна, він звернувся з заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки заявником пропущений строк для прийняття спадщини, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а також вказав, що заявник не був зареєстрований за однією адресою з померлим, тому з цих причин рекомендовано звернутися в суд щодо вирішення питання по суті. У зв`язку з цим просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] із братом [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заявник в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник заявника, адвокат Жовнір М.Й. також у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі. Представник Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області також в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити їх у повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заявника та заінтересованої особи. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження 19.09.1956 р. зроблено відповідний запис № 29 (а.с. 11). Після укладення шлюбу матір?ю заявника, [PERSON] , було змінено прізвище, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 24.09.1963 року зроблено запис за № 204. Зазначене підтверджується витягом з Державного ресстру актів цивільного стану громядян про державну реєстрацію шлюбу від 19.09.2025 р. (а.с 13) . Після укладення шлюбу прізвище заявниці стало « [PERSON] ». 20.03.1998 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було, і з чого не складалось, вона заповіла своєму синові, [PERSON] , що підтверджується копією дублікату заповіту від 22.04.2013 р., який посвідчено секретарем Станьківської сільської ради Фіняк О.С. (а.с. 17), а також витягом з Спадкового реєстру про реєстрацію зазначеного дублікату заповіту від 14.04.2014 р. (а.с 18) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видане повторно, серія [NUMBER] від 30.09.2025 року (а.с. 14). Згідно копії довідки № 94 виконавчого комітету Верхнянської сільської ради від 05.08.2025 р. на день смерті [PERSON] , [INFO] , проживала і була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Разом з нею в одному господарстві проживав і був зареєстрований її син, [PERSON] , [INFO] , до дня смерті ( а.с. 16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією довідки № 93 виконавчого комітету Верхнянської сільської ради від 05.08.2025 р. та копією довідки № 94 виконавчого комітету Верхнянської сільської ради від 05.08.2025 р. (а.с. 15, 16). Розглянувши звернення заявника щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , 29.10.2025 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Перегінець Л.В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки на момент смерті заявник не був зареєстрований за однією адресою з померлим, тому з цих причин рекомендовано звернутися в суд щодо встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини (а.с. 21). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/014989594 від 13.10.2025 р. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації 13.10.2025 р. (а.с. 10). Хоч проживання заявника було зареєстровано окремо від брата, однак до смерті [PERSON] так і після його смерті він проживав з ним в одному господарстві, що підтверджується актом про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.11.2025 року. В даному акті в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] значиться: « [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] з 2011 року, але не зареєстрований. В господарстві також проживав та був зареєстрований брат [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Петро [PERSON] постійно виконував справи по господарству. Оплачував комунальні послуги, допомагав у придбанні ліків, продуктів харчування та предметів першої необхідності для брата [PERSON] похоронив за власні кошти свого брата [PERSON] , встановив пам`ятник» (а.с. 22). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що заявникові необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з братом на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] із братом [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved