Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

09 липня 2025 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого в них народилася спільна дитина - [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач належним чином не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо утримання дитини, зокрема ухиляється від сплати аліментів та не бере участі в її матеріальному забезпеченні. Таким чином, відповідач не здійснює належного фінансового утримання дитини, чим порушує вимоги чинного законодавства України та інтереси малолітньої дитини, яка потребує постійної матеріальної підтримки з боку обох батьків. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду з метою захисту прав та законних інтересів дитини і забезпечення виконання відповідачем свого обов`язку щодо її утримання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Ухвалою від 29 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено строк на подання заяв по суті. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином у порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством. Зокрема, відповідачу двічі засобами поштового зв`язку було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви за адресою його зареєстрованого місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт із судовою повісткою, адресований відповідачу, з відміткою оператора поштового зв`язку: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Будь-яких письмових заяв, відзиву на позовну заяву чи інших процесуальних документів від відповідача до суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 08 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у справі № 753/4494/25. Під час перебування сторін у шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено актовий запис про народження № 4116. Як зазначено у позовній заяві, дитина зареєстрована та фактично проживає разом із позивачкою, перебуває на її повному матеріальному утриманні та забезпеченні. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, їх окреме проживання або проживання дитини з одним із них не впливає на обсяг батьківських прав та не звільняє батьків від виконання обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150 та 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, а також матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері або батька чи у твердій грошовій сумі - за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із якими проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері або батька, яка підлягає стягненню як аліменти на утримання дитини, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність у нього на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, зокрема на придбання рухомого або нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи. Враховуючи те, що позивачка проживає разом з малолітньою дитиною, яка знаходиться на її утриманні, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги статтею 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем суду надано не було, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2034 року. Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину у разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки рішення у справі ухвалюється на користь позивача, а позивачі у справах про стягнення аліментів відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору при поданні позовних заяв, суд,

Outcome: approved