Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, які завданні державі в сумі 7 669, 42 грн. В обґрунтування позовної заяви вказано, що 29.04.2022 о 08.46 год [PERSON] у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Аджамський», який знаходиться на території Аджамської сільської ради, у виділі 2 кварталу Кропивницького лісництва ДП «Долинське лісове господарство», здійснив заборонену господарську діяльність, спеціальне використання природних ресурсів, псування та пошкодження буреломних і вітрувальних дерев (діаметром у корі біля шийки кореня 50,6 та 56,3 см, а також здійснив проїзд вантажного автомобіля (ГАЗ 66) на відстань 97 метрів по заповідному об`єкту, чим порушив ч.1 ст.9-1, ст.16, абз.1 ст.26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». За вказаним фактом відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.05.2022 № 217116. Постановою Кіровоградського районного суду від 12.07.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 153 грн. Внаслідок привласнення буреломних і вітрувальних дерев без наявності дозволу на спеціальне використання природних ресурсів та їх ліміту в межах природно-заповідного фонду завдано шкоду державі у розмірі 7 392 грн, яку обраховано згідно з таксою, вказаної у додатку № 1 до постанови КМУ від 24.07.2013 № 541. Крім того, внаслідок проїзду автотранспорту по орнітологічному заказнику «Аджамський» завдано шкоду державі в розмірі 277, 42 грн, яка обраховано згідно з таксою, вказаною у додатку № 9 вищевказаної постанови. Інспекцією направлено відповідачу претензію від 17.05.2022 про відшкодування завданої шкоди державі, яка залишена без задоволення, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення вказаної шкоди в судовому порядку. Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що позовна заява ґрунтується на безпідставних позовних вимогах, що не підлягають повному задоволенню. У відзиві зазначено, що згідно з п.1 постанови КМУ від 24.07.2013 № 541 затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах території та об`єктів природно- заповідного фонду внаслідок: незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здеревяніле стебло, до ступеня припинення росту; пошкодження дерев та росли, що мають здеревяніле стебло, до ступеня неприпинення росту, тощо. Разом з тим, відповідач не вчиняв вказані дії. Надані позивачем копії протоколу про адміністративне правопорушення, а також винесена постанова Кіровоградського районного суду від 12.07.2022 не містять в собі відомості про незаконну рубку та пошкодження дерев та рослин, що мають здеревяніле стебло до степеня припинення росту або пошкодження дерев та рослин, що мають здеревяніле стебло, до ступеня неприпинення росту. У вказаному протоколі зазначається про привласнення буреломних, вітровальних дерев та проїзд вантажного автомобіля на відстань 97 м по заповідному об`єкту. Разом з тим, згідно з постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що [PERSON] перебував на території Аджамського ОТГ та здійснив розпил вітром звалених частин дерев. В ході ОМП від 29.04.2022 було виявлено 12 розпиляних частин сухої деревини, надалі під час огляду було встановлено, що частини вказаної деревини є вітром звалені частини дерев, що в подальшому були розпиляні, та під час огляду пнів не виявлено. Таким чином підстав для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за порубку дерев немає, а відтак кримінальне провадження було закрито. Позивачем в якості доказів розміру завданих збитків надано лише розрахунок розміру шкоди, проте в матеріалах справи відсутній акт огляду місця рубки і пошкодження дерев та інші докази, зокрема привласнення буреломних, вітровальних дерев, на підставі який складався розрахунок. Крім того, згідно з протоколом огляду місця події від 29.04.2022, складного слідчим, деревина, виявлена в автомобілі ГАЗ 66, вилучена під час огляду. Таким чином, [PERSON] жодної деревини (а ні буреломних, а ні вітровальних дерев) не було привласнено, а відтак, своїми діями [PERSON] шкоди позивачеві не завдав. Враховуючи викладені обставини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 277, 42 грн збитків, завданих внаслідок проїзду автотранспорту по орнітологічному заказнику «Аджамський». Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначив, що порушення полягає в самовільному привласненні буремних і вітрувальних дерев на території природно-заповідного фонду, а також проїзд по території заповідного обєкту. Як вбачається з постанови суду відповідач заїхав на автомобілі у заказник «Аджамський» та пиляв там повалені дерева, які в подальшому завантажив у кузов автомобіля. Внаслідок привласнення буреломних і вітрувальних дерев без наявного дозволу завдав шкоди в розмірі 7 392 грн, яка обрахована згідно з таксою, вказаною у додатку №1 до постанови КМУ від 24.07.2013 № 541. Разом з цим, згідно з примітки 6 до цього додатку у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною в два рази. Позивачем враховано цю примітку та суми шкоди зменшено у два рази, ніж була би у разі порубки дерев. Посилаючись на вищевикладене та на ст. 9-1, 16, 26, 64 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» вважає, що факт вчинення порушення та розмір завданої шкоди доведено. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.04.2022 о 08.46 год [PERSON] у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Аджамський», який знаходиться на території Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у виділі 2 кварталу 45 Кропивницького лісництва ДП «Долинське лісове господарство» здійснив заборонену господарську діяльність, спеціальне використання ресурсів, псування та пошкодження природних комплексів територій природно - заповідного фонду, а саме привласнення буреломних і вітрувальних дерев та проїзд вантажного автомобіля на відстань 97 метрів по заповідному обєкту, чим порушив вимоги ст. 9-1, абз.1 ст.26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 153 грн. З вищевказаної постанови суду, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, слідує, що [PERSON] вину у вчиненні вказаного правопорушення визнав та пояснив, що дійсно заїхав на автомобілі ГАЗ 66 у заказних «Аджамський» та пиляв там повалені вітром дерева, при цьому не маючи відповідного дозволу, проте не погоджується із розрахунком розміру шкоди. Крім того, з вказаною постанови вбачається, що під час розгляду справи був допитаний державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища [PERSON] , який пояснив суду, що був присутній на місті події, де був [PERSON] та вантажний автомобіль, в кузові якого якого були розпиляні дерева. Він особисто робив заміри дерев та на підставі цих замірів зробив розрахунок заподіяної шкоди. Відповідно до протоколу огляду місця події від 29.04.2022 об`єктом огляду являється ділянка природно - заповідного фонду на території Аджамської ОТГ Кропивницького району Кіровоградської області «Балка Пасічна». На вказаній ділянці на відстані 97 метрів від вїзду в природно - заповідний фонд «Балка Пасічна» знаходиться автомобіль «ГАЗ 66», в кузові якого знаходиться деревина та бензопила. Також [PERSON] показав, з якого стовбура дерева він взяв деревину. Крім того, у протоколі відображено заміри розпиляних дерев, які проводив державний інспектор з охорони навклолишнього природного середовища Придніпровського округу Руденко О.В., який був присутній на місті огляду, що також підтверджено ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що зазначено в постанові суду від 12.07.2022. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ ВП №2 (м. Кропивницький) КРУП ГУ НП в Кіровоградській області Заїкіна В.В. кримінальне провадження № 12022121040000243 відносно [PERSON] закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Також до матеріалів справи долучено протокол допиту в якості свідка [PERSON] , в якому він підтвердив, що здійснив розпил дерев, що лежали на землі. Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд внаслідок незаконної рубки дерев без наявності дозволу на спеціальне використання природних ресурсів та їх ліміту в межах природно-заповідного фонду орнітологічного заказника місцевого значення «Аджамський» від 02.05.2022, розмір збитків внаслідок здійснення привласнення буреломних та вітровальних дерев без наявності дозволу складає 7 392 грн, яка обрахована згідно з таксою, вказаною у додатку №1 до постанови КМУ від 24.07.2013 № 541 з врахуванням примітки 6 до цього додатку, що у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною в два рази. Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок проїзду вантажного транспорту орнітологічного заказника місцевого значення «Аджамський» від 02.05.2022, розмір збитків складає 277, 42 грн. Претензія направлена на адресу [PERSON] про відшкодування збитків від 17.05.2022 залишена відповідачем без задоволення. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 статті 9-1 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. На території природних заповідників забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню заповідника, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об`єкти, а саме: будівництво споруд, шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, не пов`язаних з діяльністю природних заповідників, розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянка транспорту, а також проїзд і прохід сторонніх осіб, прогін свійських тварин, пересування механічних транспортних засобів, за винятком шляхів загального користування, лісосплав, проліт літаків та вертольотів нижче 2000 метрів над землею, подолання літаками звукового бар`єру над територією заповідника та інші види штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи (ст. 16 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України»). Частиною 1 ст. 26 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно із ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особі якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачено, що збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується, зокрема, шляхом: встановлення заповідного режиму; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За ст. 2 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що відносини в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення його природних комплексів регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно з пунктом "д" частини першої статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні. У той же час, стаття 41 Закону встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому законом порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В частині 2 зазначеної статті визначено, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Отже, позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв`язок між ними; г) вини заподіювача шкоди. Зазначені підстави визначаються загальними, оскільки для вирішення деліктного зобов`язання їх існування потрібне в усіх випадках, якщо інше не обумовлено законом. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. При цьому, відповідно до пункту «з» частини 2 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Частиною 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Частиною 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Врегульовані вищевказаними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням Цивільного кодексу України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків. Розмір шкоди, заподіяної [PERSON] , розраховано за Таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 саме за привласненні буремних і вітрувальних дерев на території природно-заповідного фонду, а також проїзд по території заповідного об`єкту. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відтак винуватість відповідача у відповідному правопорушенні та розмір завданої ним шкоди встановлені постановою від 12.07.2022 та вищевказаними документами. З огляду на вищезазначене, посилання позивача у своєму позові знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими. Разом з тим, твердження відповідача зазначені у відзиві, не спростовують вищевикладені обставини. Відповідно до ч. 1, ч. 5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимогист.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). За таких обставин, суд, розглянувши подані сторонами документи всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 684 грн судового збору, що сплачений позивачем за подачу позовної заяви На підставі викладеного,

Outcome: approved