Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

28.08.2025 року представник ТОВ «ФК «Кредит Капітал» адвокат Усенко М.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.02.2021 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 4234678, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 р.) повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. п. 7.1. Кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач зазначає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ Мілоан та Відповідачем не був би укладений. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті Відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, що підтверджується Платіжним дорученням на користь Відповідача від ТОВ Мілоан. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Позивач зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Сума заборгованості Відповідача становить 29853,39 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10413 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 17940,39 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 1500 грн. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості Відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме:відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 20905212/721 від 15.07.2025 р. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року, в сумі: 29853,39 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. та суми 8000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 року, головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2025 року, прийнято та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 17.09.2025 року на адресу суду надійшов від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, у якому останній вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електрснн;; документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Таким чином, Позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 24.02.2021 року № 4234678, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем, разом із позовною заявою, направлено до суду копію платіжного доручення. У вказаному дорученні відсутній підпис працівника банку відповідального за проведення операції. Наявні лише підпис та печатка ТОВ «Мілоан», що в очевидь не може свідчити про те, чи відправлялось таке платіжне доручення до банку, та чи виконувалось воно банком.У нібито укладеному договорі від 24.02.2021 року № 4234678 відсутній будь який рахунок Відповідача, на який ТОВ «Мілоан нібито повинні були перерахувати кошти. Доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався Відповідачем матеріли справи не містять. Отже, позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу нібито отримання Відповідачем коштів від ТОВ «Мілоан». Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання Відповідачем кредитних коштів, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Щодо відступлення права вимоги У договорі факторингу № 73-МЛ від 02.07.2021 року жодним чином не зазначається будь яка інформація, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до Відповідача, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні. Як «доказ» такого відступлення, Позивачем було направлено до суду витяг з реєстру боржників. Наданий позивачем "витяг з реєстру" не містить підпису осіб, що уклали договір факторингу, такий витяг виготовлено позивачем самостійно, як зацікавленою особою, а тому останній міг зазначити будь-яку інформацію на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, вважаю, що такий витяг не може бути належним та допустимим доказом, а тому позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за договором від 24.02.2021 року № 4234678. Таким чином, саме на Позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору і усупереч вимог цивільного процесуального права ТОВ «Вердикт Капітал» не надано до суду належних і допустимих доказів укладення кредитного договору з Відповідачем на тих умовах на які посилається Позивач та отримання Відповідачем кредитних коштів. Незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути суд увагу, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону. У постанові від 23.05.2018року у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № і - 318цс 18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно- правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16. Відповідно до п. 1.З., нібито, укладеного кредитного договору, строк кредитування становить 15 днів, а загальна вартість кредит - 19 312.50 грн. Доказів зміни умов договору, позивачем не надано. Щодо витрат Позивача на правову допомогу, вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вважає, що судова справа не є дуже складною для представника Позивача, оскільки, як вбачається із наданого останнім акту виконаних робіт, для представника Позивача ця справа є типовою. Отже, позивачем не доведено належними доказами, що витрати на правову допомогу, які останній просить стягнути з Відповідача понесені саме під час підготовки позовної заяви до Відповідача. Крім того просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позовна заява не сформована безпосередньо в підсистемі «Електронний суд». 25.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі нижченаведеного: Щодо укладення Кредитного договору 24.02.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 4234678 на суму 15 000 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону Відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір №4234678 від 24.02.2021 року є укладеним в електронній формі. Відповідач заповнив Анкету-заяву на кредит № 4234678 вказавши: бажану суму для отримання кредиту; ПІБ; дату народження; номер мобільного телефону та електронну пошту; паспортні дані; адреса реєстрації та адреса проживання. Особисті дані вказанні [PERSON] в Анкеті-заяві на кредит співпадають з особистими даними, які вказані у відзиві на позовну заяву. Таким чином, враховуючи, що первинний кредитор не мав і не міг мати об`єктивної можливості знати персональні дані (зокрема адресу реєстрації, електронну пошту, паспортні дані) іншої особи, окрім самого [PERSON] , можна зробити обґрунтований висновок, що саме [PERSON] вказав відповідний номер телефону та інші персональні дані свідомо й добровільно з метою отримання кредитних коштів, що унеможливлює заперечення факту укладення Кредитного договору ним особисто. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 4234678 від 24.02.2021 року. Кредитний договір № 4234678 від 24.02.2021 року був укладений Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в свою чергу ТОВ «Мілоан» підписали даний договір за допомогою КЕП. КЕП і використання одноразового ідентифікатора є електронними підписами в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», тому в даному випадку не порушено вимог щодо підписання Кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року. Згідно п. 6.2 Кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Отже, Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В свою чергу Відповідач, який заперечує факт укладення Кредитного договору з метою уникнення виконання зобов`язання та сплати заборгованості, не наводить жодних фактичних доказів на підтвердження своїх аргументів, а лише вказує на недоведеність зі сторони Позивача факт укладення договору. Щодо відступлення прав вимоги 02.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року (надалі - Договір відступлення права вимоги) (копія наявна у матеріалах справи). Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до Відповідача за кредитним договором. Суму та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року. Згідно п. 3.1 (d) Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) добросовісно передана Кредитором Новому Кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 73-МЛ від 02.07.2021 року вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 4234678. Витяг із реєстру - це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі. Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року, тому він виготовлений представником позивача. Оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року містяться персональні дані інших осіб. Таким чином, ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 4234678 від 24.02.2021 року. Відповідно до п.1 ст.14 ЗУ «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. З метою захисту персональних даних інших боржників, що містяться у даному реєстру, даний Витяг містить данні лише Відповідача, адже він є стороною цивільної справи у суді. Щодо виписки з особового рахунку за кредитним договором Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення). Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ). Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ). У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Водночас [PERSON] не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком № [NUMBER] на спростування обставин отримання 24 лютого 2021 року кредиту в сумі 15 000 грн. Щодо первинних бухгалтерських документі (перерахування тіла кредиту) Доводи Відповідача про те, що позивачем не подано доказів надання грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення №4234678 від 24 лютого 2021 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] на Кредит рах. № 535557*3062 кредитні кошти в сумі 15 000 грн. 00 коп. У дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору. Натомість відповідач, яка заперечує отримання цих коштів, на підтвердження своїх доводів доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у Договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав. Відповідач був не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства. Крім того, відповідач з моменту укладення Договору з приводу невиконання ТОВ «Мілоан» взятих на себе зобов`язань, зокрема не отриманням протягом 3 робочих днів з моменту укладення Договору відправленої товариством суми кредиту на її картковий рахунок, як це передбачено п. 7.1 Договору, до ТОВ «Мілоан» не звертався, а протилежного суду не доведено. Отже, як вбачається з наявних у справі письмових доказів Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів і комісії за користування кредитом у строк встановлений згідно умов кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року. Згідно ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України. Правова позиція щодо застосування ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, закріплена в рамках даного позову, закріплена в постанові ВГСУ від 28.09.2011 р. у справі №10/52д, постанові ВГСУ від 27.10.2011 р. у справі №5015/1965/11, ухвалі ВССУ від 15.06.2011 р. у справі №6-4882св11. Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо Кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 24.02.2021 року про переказ коштів згідно укладеного Кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором №4234678 від 24.02.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН». У відповідності до п. 12.1 розділу 12 Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан"- далі Правила (копія додається), з метою ведення обліку кредитних договорів Товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка забезпечує облік та реєстрацію договорів в електронному вигляді з обов`язковою можливістю роздрукування інформації на будь-який момент, а також забезпечує можливість відновлення втраченої інформації в разі виникнення будь-яких обставин непереборної сили. Обліково-реєструюча система Товариства відповідає вимогам встановленим Положенням про Державний реєстр фінансових установ, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №41 від 28.08.2003, Ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016р. №913 (п. 12.2. Правил). Згідно п. 12.4 Правил, журнал та картки обліку виконання договорів ведуться в електронному вигляді. Роздрукування журналу обліку та карток обліку здійснюються за потребою та на вимогу державних органів у межах їх повноважень. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.4.2. Правил, Подаючи першу Заяву, Заявник має зареєструвати в Особистому кабінеті Банківську карту, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по Заяві. Товариство здійснює верифікацію доданої Позичальником Банківської карти. Для цього Заявнику пропонується зробити блокування на Банківському рахунку суми 1 гривня. Таким чином Товариство перевіряє, що Банківська картка активна та Заявник має доступ до управління Картковим рахунком. Якщо перевірочну операцію по карті здійснено з блокуванням суми 1 гривня на Картковому рахунку, після верифікації картки, таке блокування скасовується. Дізнатися код верифікації картки Заявник може наступними способами: (1) у електронному (SMS) повідомленні про операцію, якщо банк, що емітував картку, надсилає повідомлення про операції по карті: (2) через інтернет- банк, переглянувши операції по карті; (3) зателефонувавши до служби підтримки банку, що емітував картку. Згідно п. 4.3. Правил, що розміщені на сайті https://miloan.ua, Товариство не отримує реквізитів Банківської карти (повний номер, закінчення дії та CVV код). Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системам Visa та MasterCard сервіси, як Liqpay Приватбанку. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Після натискання кнопки "Додати карту" на сайті Товариства, Заявник переходить на сторінку такого сервісу, а після здійснення блокування коштів повертається на сайт Товариства для введення коду. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом. Цих даних недостатньо для вчинення шахрайства з картою, навіть якщо вони будуть викрадені з бази Товариства. Варто зауважити, що на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України повідомляємо, що одночасно з позовною заявою не може бути подана платіжна інструкція, що підтверджує факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (первинний кредитор) кредитних коштів за Кредитним договором №4234678 від 24.02.2021 до [PERSON] . Оскільки АТ «СЕНС БАНК» не має правових підстав на розкриття ТОВ «ФК «Кредит- капітал» як вторинному кредитору банківської таємниці стосовно рахунків первинного кредитора, тому Позивач позбавлений можливості самостійно звернутися до АТ «СЕНС БАНК» для отримання документа про перерахування ТОВ «Мілоан» коштів за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року на рахунок [PERSON] . Тому за допомогою електронного суду, представником позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», було подано клопотання про витребування у АТ «СЕНС БАНК» інформацію щодо перерахування на рахунок [PERSON] 24.02.2021 року коштів за Кредитним договором № 4234678 первинним кредитором - ТОВ «Мілоан». Щодо розрахунку суми заборгованості Відповідно до умов Кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 (далі - Кредитний договір), 02.07.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимог №73- МЛ (Копія в матеріалах справи). Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем (Копія Витягу з реєстру Боржників Договору відступлення прав вимог №73-МЛ від 02.07.2021р. міститься в матеріалах справи). Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимог №73-МЛ. Сума заборгованості Відповідача становить 29853,39 грн. Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимог №73- МЛ від 02.07.2021 р. з них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10419 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 17940,39 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією становить - 1500 грн. 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 15000 грн. у валюті: Українські гривні. 1.3. Кредит надається строком на 15 днів з 24.02.2021 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11.03.2021. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4312.50 грн. вгрошовому виразі та 700.00відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1- 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 19312.50 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1500.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 2812.50 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості виконаний ТОВ «МІЛОАН», враховує щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий Позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від Відповідача, приймається судом як достовірний. Отже усі умови кредитування, процентні ставки, сума кредиту та розміри платежів були обумовлені та погоджені сторонами, тому розрахунки заборгованості є правильними та підлягають до стягненню. Норми Кредитного договору відповідають вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» та не встановлюють непропорційно великої суми компенсації. Умовами кредитного договору не передбачено будь яких штрафних санкцій за дострокове погашення кредиту. Таким чином, Позичальник самостійно обирає кількість днів користування кредитом, від чого залежить сума нарахованих %. Слід зазначити, що на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Офіс уповноваженого з прав людини Верховної Ради надав роз`яснення про особливості виконання зобов`язань за кредитом в умовах воєнного стану. Законом № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону № 1734, які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Відповідно до чинного законодавства усі дії Позивача є правомірними, оскільки у своєму позові Позивач не має наміру стягнути з Відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням відповідно до вище наведеного. Окремо варто відзначити, що доводи Відповідача щодо ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.) є помилковими. На підтвердження розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021, представником Позивача було додані до позовної заяви Копія відомостей про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021, а також копію Графіку платежів про споживчий кредит за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року. Крім того, відповідач з моменту укладення Договору з приводу невиконання ТОВ «Мілоан» взятих на себе зобов`язань, зокрема не отриманням протягом 3 робочих днів з моменту укладення Договору відправленої товариством суми кредиту на його картковий рахунок, як це передбачено п. 7.1 Договору, до ТОВ «Мілоан» не звертався, а протилежного суду не доведено. Щодо витрат на правову допомогу Відповідач заперечує проти заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. є завищеною, оскільки вид правової допомоги, складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, витрат часу на виконання наведених робіт у зазначеному акті приймання-передачі послуг, адвокатом. 01.07.2025 року між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка Михайла Ігоровича було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0605. Правові засади здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон). Відповідно до п.4 ч. ст.1 Закону договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. П. ч.1 ст.19 Закону визначено, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги відповідно до ст.26 Закону, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Разом з позовною заявою до суду було надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107; Ордер; Акт №Д/560 надання послуг правової (правничої) допомоги; Детальний опис наданих послуг до Акту № Д/560 надання послуг правової (правничої) допомоги. Статею 30 Закону визначено, що Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Звертаємо увагу суду, що судова практика щодо обчислення гонорару адвоката є змінною. Зокрема останнім часом була сформована наступна практика щодо данного питання. У додатковій постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 ВП ВС підтвердила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Також колегія суддів визнала допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних робіт лише вартості всього обсягу виконаної роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості (постанова ВС від 23.01.2025 у справі №240/32993/23). Стаття 134 ЦПК зобов`язує сторони подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вони понесли або очікують понести у зв`язку з розглядом справи. Компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати. Якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Про це говорять постанови ВС від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 2.10.2019 у справі №815/1479/18, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20. Таким чином, розмір витрат на правову допомогу у сумі 8 000 грн є обґрунтованим та підтвердженим договором №0107 від 01.07.2025, ордером, актом № Д/560 та детальним описом наданих послуг. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та усталеної практики Верховного Суду, акт виконаних робіт є достатнім доказом понесених витрат, незалежно від деталізації погодинної ставки. Отже, заявлена сума підлягає відшкодуванню як розумна та необхідна. Враховуючи вищевикладене, просив суд позовну заяву про стягнення заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи провести за відсутності представника позивача. 07 жовтня 2025 року на адресу суду надійшли від відповідача заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що позивач, продовжує безпідставно припускати, що між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем було укладено кредитний договір від 24.02.2021 року № 4234678. Таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству виходячи із наступного. Відповідач не заперечує, щодо можливості підписання будь якого договору одноразовим електронним ідентифікатором, як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». В той же час, звертає увагу на таке. Відповідно до процесуального законодавства, а саме ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено наступний порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою. направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозип: в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, шо містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупнеє: товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити таї відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання робота чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. Отже чинним законодавством чітко передбачено яким саме чином повинен укладатись електронний договір, та які документи підтверджують таке укладання договору. Позивачем направлено до районного суду роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 24.02.2021 року № 4234678. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 24.02.2021 року № 4234678 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме Відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме Відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі? Не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачеві. Не надає доказів того, що саме Відповідач використала нібито відправленій ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Всі «докази», які спромігся надати позивач до районного суду, це не \-самостійно зроблена, як зацікавленою особою, роздруківка яку останній намагаєтьс » видати за нібито укладений кредитний від 24.02.2021 року № 4234678. Одночасно, неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора(кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів. Але Позивачем вони не надані.В той же час, позивачем не надано ЖОДНОГО доказу направлення будь-якого ідентифікатора Відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), як і не надано доказів використання Відповідачем будь-якого ідентифікатора.Отже, всі «докази» які спромігся надати позивач на підтвердження своїх припущень, це голослівні твердження зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив. Жодних документальних доказів, які б підтверджували припущення позивача, останнім до суду не надано, а тому позовна заяву є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Таким чином, Позивачем не доведено факту укладення сторонами договору договір від 24.02.2021 року № 4234678, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо нібито отримання Відповідачем коштів Позивач стверджує про нібито отримання Відповідачем будь якої суми коштів, то ці міркування зобов`язаний довести позивач.Належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Платіжне доручення без відміток банку про дату отримання та виконання не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції. З наданого позивачем платіжного доручення, вбачається, що відмітки про дату отримання та виконання банком платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН» відсутні. Таким чином, платіжне доручення не можна вважати належним доказом надання грошових коштів ТОВ «МІЛОАН». Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2025 року було витребувано з АТ «СЕНС БАНК» інформацію щодо перерахування 24.02.2021 року первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] в сумі 15000 грн. згідно платіжного доручення №40281671 (міститься в матеріалах справи). 17.12.2025 року надійшла витребувана інформація з АТ «СЕНС БАНК», що на ім`я [PERSON] відкрито картку, маска якої № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] (валюта Українська гривня), виписка про рух коштів по рахунку/карті за 24.02.2021 з відображенням зарахування коштів у сумі 15000 грн. в межах наявних даних по контрагентам клієнта. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з тим, на адресу суду надіслав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24.02.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 4234678, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 15000 грн. загальним строком на 15 днів з 24.02.2021 року (п. 1.3, п. 1.4), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту: 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4234678 від 24.02.2021 року (додаток № 1 до договору про споживчий кредит № 4234678 від 24.02.2021 року) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 11.03.2021 року на загальну суму 19312,50 грн., з них сума кредиту 15000,00 грн., комісія за надання кредиту 1500,00 грн., проценти - 2812,50 грн. Як вбачається з додатку № 2 до договору про споживчий кредит №4234678 від 24.02.2021 року [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту №4234678 від 24.02.2021 року. Довідкою про ідентифікацію від 12.06.2025 року ТОВ «Мілоан» підтверджено, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір № 4234678 від 24.02.2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан», акцепт договору підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W68755. Згідно з платіжним дорученням 40281671 від 24.02.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на кредитний рахунок 535557ХХХХХХ3062 [PERSON] 15000,00 грн. Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів належності картки відповідача, спростовується наданою з АТ «СЕНС БАНК» інформацією від 17.12.2025 року за № 17735-БТ-32.3/2025, згідно якої вбачається що нам ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відкрито картку, маска якої № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] , на яку 24.02.2021 року зараховано 15000 грн. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Згідно з платіжною інструкцією № 33394 від 02.07.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» здійснило плату за відступлення прав вимоги за договором відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року в сумі 4000 000,00 грн. З акту прийому-передачі реєстру боржників від 02 липня 2021 року до договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» реєстр боржників кредитора кількістю 7547. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4234678 від 24.02.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Сума заборгованості Відповідача становить 29853,39 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10413 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 17940,39 грн., прострочена заборгованість за комісією становить - 1500 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 73-МЛ від 02.07.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 4234678 від 24.02.2021 року в сумі 29853,39 грн., з них: 10413 грн. - залишок по тілу кредиту; 17940,39 грн. - залишок по відсотках, 1500,00 грн. - залишок по комісії. 15.07.2025 року за вих. № 20905212/721 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило [PERSON] претензію про погашення заборгованості в сумі 29853,39 грн. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору кредиту, шляхом заповнення анкети-заяви на кредит № 4234678 від 24.02.2021 року на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором W68755 на підписання електронного договору. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі № 234/8084/20. Доводи відповідача щодо не укладення вказаного кредитного договору не заслуговує на увагу, оскільки вказане підтверджується матеріалами справи. Отже, у відповідача існують зобов`язання, що виникли за договором про споживчий кредит № 4234678 від 24.02.2021 року у розмірі 29853,39 грн., з них: 10413 грн. - залишок по тілу кредиту; 17940,39 грн. - залишок по відсотках, 1500,00 грн. - залишок по комісії. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Отже, укладення кредитного договору № 4234678 від 24.02.2021 року підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: кредитним договором №4234678 , графіком платежів до кредитного договору, а також анкетою-заявою на отримання кредиту, паспортом споживчого кредиту, які підписані особисто [PERSON] із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок про те, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відтак, враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, не сплативши погоджені сторонами договору проценти по кредиту та комісію, а відтак має заборгованість по кредитному договору, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором про відступлення прав вимоги. При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі, ні перед попереднім кредитором відповідачем суду не надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 01.07.2025 року, Акту №Д/560 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 01.07.2025 року, детальний опис наданих послуг до ордер на надання правничої допомоги, виписку з ЄДРЮО адвокатське об`єднання «Апологей». З акту № Д/560 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 01.07.2025 року вбачається, що загальна сума наданих послуг по боржнику [PERSON] складає 8000,00 грн. При визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності витрат на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат участі у розгляді справи не приймав, справа є не складною, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Таким чином, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи, обсяг об`єктивно необхідного часу для надання послуг адвокатом у даній справі, суд вважає обґрунтованим розмір вказаних витрат в сумі 4000 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути понесені останнім витрати на сплату судового збору. Доводи відповідача про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з підстав того, що вона не була сформована шляхом заповнення форм підсистеми «Електронний суд», є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам процесуального закону. Відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України, процесуальні документи в електронній формі подаються до суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (ЄСІТС). Зазначена норма не містить вимоги щодо обов`язкового створення процесуального документа шляхом заповнення електронних форм підсистеми «Електронний суд», а лише визначає канал його подання. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ є документом, інформація в якому зафіксована в електронній формі, а відповідно до статті 6 цього Закону електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом, має таку саму юридичну силу, як і документ на папері з власноручним підписом. Відповідно до частини другої статті 175 ЦПК України, позовна заява подається в письмовій формі, а електронний документ, підписаний КЕП, відповідно до закону є різновидом письмової форми. ЦПК України не встановлює жодних вимог щодо технічного способу створення такого електронного документа. Крім того, стаття 257 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, серед яких відсутня така підстава, як подання позовної заяви у вигляді електронного файлу, а не шляхом формування її в інтерфейсі підсистеми «Електронний суд». Отже, якщо позовна заява була подана через електронний кабінет ЄСІТС та підписана кваліфікованим електронним підписом, вона є належним процесуальним документом, а спосіб її технічного формування не може бути підставою для залишення позову без розгляду. У зв`язку із чим, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає до задоволення.

Outcome: partial