Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 21.10.2024р. по вказаній справі позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] було задоволено повністю, а саме ухвалено стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №191266 від 03.05.2021р. в розмірі 9880,00грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40грн., а всього 12302,40грн. 29.10.2024р. представник позивача адвокат Пархомчук С.В. звернувся до суду із заявою через систему «Електронний суд», в якій просив ухвалити по вказаній справі додаткове рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00грн., вказавши, що розмір цих витрат підтверджується актом про отримання правової допомоги від 21.10.2024р. та квитанцією про оплату зазначеної правової допомоги від 21.10.2024р., а також зазначив, що до таких витрат відносяться як витрати, які оплачені стороною до моменту з`явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Також, представник позивача просив суд поновити йому строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки з рішенням суду від 21.10.2024р. він ознайомився лише 28.10.2024р. В судове засідання учасники справи не з`явилися, а тому, з огляду на положення ч.4 ст.270 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення без їх участі. Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення 30.10.2024р., тобто у строк, в який рішення ще навіть не набрало законної сили, а відтак строк щодо подання заяви про ухвалення додаткового рішення ним не порушено. Разом з цим абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено, що докази про розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи, подаються стороною, яка сплатила такі витрати, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи, що рішення суду було ухвалено без участі учасників справи 21.10.2024р., а згідно довідки про доставку електронного документу представник позивача отримав його 28.10.2024р., тобто протягом п`яти днів, а тому до 02.11.2024р. він мав право подати докази про розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, представник позивача, звернувшись до суду з зазначеною заявою 30.10.2024р., не порушив строк, встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України. А тому, клопотання представника позивача щодо поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставним. Суд, розглянувши вказану заяву та надані на її обґрунтування докази, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 цієї статті). За змістом ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. В силу ч.2 ст.141 цього Кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» навів орієнтовний розрахунок судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на його користь, а саме: 2422,40грн. сплачений за подання позову судовий збір; 2000,00грн. 1 година зустрічі та консультації щодо перспективи судового врегулювання спору; 5000,00грн. 2,5 години складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг і аналіз судової практики; 3000,00грн. 1,5 години інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи; 500,00грн. канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, а всього 12922,40грн., однак, окрім стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] лише сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2422,40грн., який стягнуто на його користь згідно рішення суду від 21.10.2024р. До заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача додав копію акту про отримання правової допомоги від 21.10.2024р., з якого вбачається, що наведений у ньому розрахунок судових витрат повністю співпадає з розрахунком, наведеним в позовній заяві, окрім витрат зі сплати судового збору, які було стягнуто з відповідача, а також копію платіжної інструкції №32610 від 21.10.2024р., згідно якої ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 21.10.2024р. здійснило оплату за правничу допомогу адвокату Пархомчуку С.В. за договором про надання правової допомоги від 29.12.2023р. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд у постановах від 02.12.2020р. у справі №317/1209/19, від 03.02. 2021р. у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021р. у справі №753/1203/18 та від 01.09.2021р. у справі №178/1522/18 наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Вказана судова практика щодо розподілу судових витрат наразі є незмінною, а тому суд погоджується з доводами заявника про те, що до витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною до моменту з`явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому. Разом з цим, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Так, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial