Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У лютому 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення дитина постійно проживає із позивачкою. Судовим наказом Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року в справі № 675/677/21 із відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Стягуваний із [PERSON] розмір аліментів не є достатнім для забезпечення потреб дитини. Спільний син сторін має вкрай слабкий імунітет, часто хворіє, у зв`язку з чим [PERSON] змушена була на тривалий час припинити виконання своїх трудових обов`язків за місцем роботи. [PERSON] на час видачі вищевказаного судового наказу не був працевлаштований та не мав постійного заробітку. Однак у листопаді 2023 року відповідач був призваний на військову службу та з того часу почав отримувати щомісячний дохід, що є свідченням суттєвого покращення його майнового стану. Із урахуванням викладеного, позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року в справі № 675/677/21, на її користь, на утримання сина [PERSON] з 1/4 частки на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подано. Ухвалою судді від 11 березня 2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року зупинено провадження у даній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року провадження у даній справі поновлено. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. У останнє судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини свого неприбуття суд не повідомив. З огляду на викладене, суд вважав за можливе завершити розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року в справі № 675/676/21, яке набрало законної сили 26 липня 2021 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 23 серпня 2019 року. 05 травня 20212 року Ізяславським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ у справі № 675/677/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. За змістом довідки Ізяславської міської ради Шепетівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року № 310 позивачка проживає разом із малолітнім сином сторін [PERSON] у [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25 лютого 2025 року [PERSON] у 2024 році одержала дохід у наступному розмірі: січень 3550,00 грн, лютий 3774,34 грн, березень 6740,48 грн, квітень 5450,28 грн, травень 14 522,65 грн, червень 3130,04 грн, липень 2659,06 грн, серпень 101,00 грн, жовтень 101,33 грн, листопад 108,18 грн, грудень 6184,10 грн. Згідно з повідомленням [INFO] від 30 квітня 2025 року № 10508 відповідач [PERSON] 21 листопада 2023 року був призваний на військову службу по мобілізації до військової частини [NUMBER] . Під час проходження військової служби з 09 січня 2024 року відповідач перебував у полоні держави-агресора, що підтверджується відомостями, наданими військовою частиною [NUMBER] за № 5624 від 28 травня 2025 року. За повідомленням тієї ж військової частини від 05 грудня 2025 року № [NUMBER] на даний час [PERSON] звільнений з військової служби на підставі пп. «д» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (звільнення із полону). Також із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2021 року по січень 2025 року [PERSON] одержав дохід у наступному розмірі: за період з січня 2021 року по жовтень 2023 року інформація про доходи відсутня, листопад 2023 року 0,00 грн, грудень 2023 року 6861,68 грн, січень 2024 року 19 257,07 грн, лютий 2024 року 115 788,34 грн, березень 2024 року 123 421,30 грн, квітень 2024 року 170 263,90 грн, травень 2024 року 123 421,30 грн, червень 2024 року 123 421,30 грн, липень 2024 року 123 421,30 грн, серпень 2024 року 123 421,30 грн, вересень 2024 року 123 551,50 грн, жовтень 2024 року 123 551,50 грн, листопад 2024 року 123 551,50 грн, грудень 2024 року 123 551,50 грн, січень 2025 року 123 675,65 грн. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , позивачка свої вимоги обґрунтувала, зокрема, необхідністю збільшення розміру аліментів з 1/4 на 1/3 частину доходу платника аліментів, оскільки син сторін має вкрай слабкий імунітет та часто хворіє. У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Варто зазначити, згідно з нормами СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років становив 3196 грн. Враховуючи розмір доходів відповідача, який проходив військову службу в Збройних Силах України, 1/4 частина від його доходу була значно вищою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цих обставинах покращилося не тільки матеріальне становище платника аліментів, але й матеріальний стан стягувачки аліментів. Крім того, під час перебування [PERSON] у полоні [PERSON] одержала грошове забезпечення у розмірі близько 1 000 000 грн. Дана обставина визнана позивачкою, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд також зазначає, що обов`язок з утримання дитини покладається й на матір дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тобто стан здоров`я дитини належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як слідує із матеріалів справи, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я малолітнього сина сторін, а тому доводи [PERSON] у цій частині є необґрунтованими. Водночас, на переконання суду, отримання відповідачем виплат як військовослужбовцем у значному розмірі мало тимчасовий характер та не може бути обов`язковою підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на утримання сина, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини чи є недостатнім. Більше того, на даний час [PERSON] звільнений із військової служби, а в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження отримання ним доходів, які давали б можливість сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. Водночас [PERSON] не надала суду жодних доказів того, що витрати, які вона здійснює, доглядаючи за дитиною, є більшими. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина сторін [PERSON] . Стягнення на дитину аліментів у заявленому позивачкою розмірі, суперечить як нормам процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України), так і нормам матеріального права ( ч. 5 ст. 183 СК України), який передбачає частку стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 від доходу відповідача. Разом з цим, суд звертає увагу [PERSON] на те, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той із батьків, із кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З врахуванням наведеного, якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, у випадку доведення таких додаткових витрат (надання медичних довідок, висновків лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині), позивачка має право звернутися до суду в порядку, визначено ст. 185 СК України. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed