Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

19.09.2025 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0273/82/0322256 від 17.10.2018 у розмірі 48 860,68 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2018 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено договір № 014/0273/82/0322256, відповідно до умов банк зобов`язаний надати [PERSON] кредит в сумі 22 224,69 грн, строк кредиту 48 місяців з 17.10.2018 по17.10.2022, процентна ставка визначена умовами договору. 20.09.2019 укладено договір № 1142-19-F, відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0273/82/0322256. 28.12.2022 укладено договір № 28-12/2022, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0273/82/0322256. Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість за кредитним договором № 014/0273/82/0322256 у розмірі 48 860,68 грн, з яких: заборгованість за основним зобо`вязанням (за тілом кредиту) 19 931,76 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27 027,09 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами 1 901,83 грн. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області Колодяжного А.О. від 01.10.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. Відповідач копію ухвали отримав, але у визначений строк своїм правом надати відзив не скористався, із заявами чи клопотаннями до суду також не звертався. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 23.12.2025 справу передано на розгляд судді Усенко Л.М. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 17.10.2018 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/09273/82/0322256 (а.с. 18-20), відповідно до умов якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 22 224,69 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 44,64 % річних строком на 48 місяців з кінцевим терміном погашення кредиту до 17.10.2022. За умовами п. 1.1.2 договору кредит надається: на придбання товарів, робіт, послуг для задоволення власних потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника у розмірі 20 000 грн; на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 2 224,69 грн. Також в матеріалах справи міститься заява-анкета для отримання кредиту «Кредит готівкою» (а.с. 22), Умови кредитування та орієнтовна сукупна вартість кредиту по продукту «Кредит готівкою» (а.с. 23-25), графік погашення кредиту (а.с. 21), розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (а.с. 20 зворот), які було підписано відповідачем особисто. Так, загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 48 007,98 грн, з яких 22 224,69 грн вартість тіла кредиту, 25 784,91 грн відсотки, які підлягають сплаті позичальником. Отже, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про всі умови кредитування, а саме: строк дії договору, розмір та періодичність платежів, сукупну вартість кредиту, сплату відсотків та інші умови повернення кредитних коштів. Крім цього, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано виписку по особовому рахунку [PERSON] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» за період з 17.10.2018 по 17.02.2020 (а.с. 26-29), з якої вбачається зарахування на рахунок кредитних коштів згідно договору № 014/09273/82/0322256 від 17.10.2018 в сумі 22 224,69 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, заборгованість своєчасно та повному обсязі не погашав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка згідно наданого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» розрахунку заборгованості по картковому кредиту на ім`я [PERSON] (а.с. 29 зворот-30) станом на 17.02.2022 складає 25 887,57 грн, з яких 19 931,76 грн - заборгованість за кредитом, 3 308,45 грн - заборгованість за процентами, 2 647,36 грн - пеня. 20.09.2019 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-19-F, відповідно до умов якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» передає (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає належні АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором № 014/09273/82/0322256 від 17.10.2018 (а.с. 33-37). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.02.2020 до договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 014/09273/82/0322256 в сумі 23 240,21 грн, з яких 19 931,76 грн заборгованість за кредитом, 3 308,45 грн заборгованість за процентами, 1 901,83 грн пеня (а.с. 37). Порівнявши відомості з розрахунку заборгованості первинного кредитора та вищевказаного витягу з реєстру боржників, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшла не вся сума заборгованості, а лише 25 142,04 грн із 25 887,57 грн, а саме до проданої заборгованості відповідача увійшла лише частина боргу за пенею в розмірі 1 901,83 грн замість наявних 3 308,45 грн. При цьому в графі 7 «Загальна сума заборгованості у валюті договору» витягу з реєстру боржників від 17.02.2020 до договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F допущено арифметичну помилку замість правильної загальної суми боргу 25 142,04 грн (19 931,76 тіло кредиту+3 308,45 проценти+1 901 пеня) вказано 23 240,21. Згідно наданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості за договором № 014/09273/82/0322256 від 17.10.2018 (а.с. 31) станом на 28.12.2022 заборгованість відповідача за договором складає 48 860,68 грн, яка складається із залишку заборгованості станом на 17.02.2020 в сумі 25 142,04 грн та заборгованості за нарахованими відсотками, згідно кредитного договору, в розмірі 23 718,64 грн, які нараховані за період з 17.02.2020 по 16.10.2020. 28.12.2022 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-12/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржників, зокрема, і до [PERSON] за кредитним договором № 014/09273/82/0322256 від 17.10.2018, за яким заборгованість становить 48 860,68 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 19 931,76 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 27 027,09 грн, пеня - 1 901,83 грн (а.с. 38-42). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/09273/82/0322256 від 17.10.2018 станом на 03.09.2025 розмір заборгованості [PERSON] за кредитом становить - 48 860,68 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 19 931,76 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 27 027,09 грн, пеня 1 901,83 (а.с. 32). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги від 28.12.2022 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 014/09273/82/0322256 в сумі 48 860,68 грн, з яких 19 931,76 грн заборгованість за кредитом, 27 027,09 грн заборгованість за процентами, 1 901,83 грн пеня (а.с. 6). Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Ст. 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Ст. 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позивач набув права грошової вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналіз досліджених та оцінених судом доказів, що надано позивачем, свідчить про те, що між відповідачем та позивачем склалися кредитні правовідносини, в яких позивач є кредитором, а відповідач боржником. Позивач умови договору виконав, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого у неї утворилась заборгованість по кредиту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин. Відтак, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, які також підлягають стягненню з відповідача. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Велика Палата Верховного Суду у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано заявку на надання юридичної допомоги № 62 від 01.08.2025 (а.с. 16), витяг з акту про надання юридичної допомоги № 13 від 31.08.2025 (а.с. 17), договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с. 13-14). З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 16 000 грн. Надаючи оцінку наданим стороною позивача доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та запереченням сторони відповідача щодо неспівмірності заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, суд враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Водночас, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved