Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , Снятинської міської ради про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , який померлий заповів [PERSON] 07 листопада 2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на спадкове майно. За життя спадкодавець не встиг оформити право власності на житловий будинок. Згідно довідки, виданої Старостинським округом № 3 [ADDRESS] [PERSON] належав спадкодавцю як голові робітничого двору. Станом на 15.04.1991, в даному господарстві, яке відносилося до суспільної групи робітничий двір, були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі, у зв`язку із відмовою нотаріуса, він звернувся до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.77). Представник відповідача Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився. 21.11.2025 від представника до суду надійшла письмова заява, в якій вказав, що справу розглядати без його участі, рішення винести на розсуд суду (а.с. 90). Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 18 серпня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Снятинської міської ради про визнання права власності без руху з надання строку позивачу для виправлення недоліків, вказаних в ухвалі суду. 15 вересня 2025 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. 16 вересня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначення підготовчого судового засідання та витребування у Першої Снятинської державної нотаріальної контори належним чином засвідченої копії спадкової справи. 04 грудня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68 зв.). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68 зв.). Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2006 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Возилівській сільській раді Бучацького району Тернопільської області. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 21). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2023 [PERSON] помер [INFO] в с. Горішнє Залуччя Коломийського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 280 (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2001 [PERSON] померла [INFO] в с. Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9 (а.с. 8). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2017 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 28 (а.с. 6). Відповідно до копії заповіту від 03.08.2009, посвідченого 03.08.2009 секретарем Горішньозалучанської сільської ради Кузенком М.П., [PERSON] все своє майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів своєму онуку [PERSON] , 1983 р. нар. (а.с. 69). Із довідки Старостинського округу № 3 с. Горішнє Залуччя, с. Долішнє Залуччя від 13.07.2023 № 691 вбачається, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у господарстві [ADDRESS] окрім померлого, зареєстрованих осіб не було. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений у виконкомі Горішньозалучанської сільської ради за реєстровим № 26 від 03.08.2009 (а.с. 70). Із довідки Старостинського округу № 3 с. Горішнє Залуччя, с. Долішнє Залуччя від 11.12.2023 № 1172 вбачається, що у господарстві на підставі погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки по с. Горішнє Залуччя особовий рахунок № [NUMBER] в господарстві, головою двору якого був [PERSON] , яке відноситься до суспільної групи робітничий двір, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] , - дружина та [PERSON] , [INFO] , - дочка. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався у виконкомі Горішньозалучанської сільської ради за реєтровим № 26 від 03.08.2009 (а.с. 29). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.08.2023 за № 73414162, заповіт від імені [PERSON] чинний, номер у спадковому реєстрі № 48745940 (а.с. 74). Із витягу про реєстрацію в Спадковому від 01.08.2023 за № 73414216 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена спадкова спарва № 181/2023 (а.с. 75) . 07 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав постанову державного нотаріуса Першої Снятинської нотаріальної контори Білоконь К.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на будинок [ADDRESS] (а.с.76). Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської нотаріальної контори Білоконь К.С. від 07.11.2023 № 1220/02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є його онук [PERSON] , [INFO] (а.с.76 зв.). Відповідно до висновку про вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] станом на 11.09.2025, ринкова вартість житлового будинку «А», господарські будівлі та споруди становить 150 322 грн (а.с.42). Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи робітничий двір. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. У разі віднесення господарства до робітничого двору норми статей 120, 123 ЦК УРСР відповідно до яких майно колишнього колгоспного двору підлягало розподілу між його членами, не застосовуються. Тому не має значення, яка кількість осіб і хто саме зазначений у архівних матеріалах сільської ради, оскільки право власності на нерухоме майно виникло лише у голови робітничого двору не залежно від складу сім`ї та членів двору. За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той зподружжя, який його пережив, табатьки(ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Однак позивач [PERSON] отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що не надав правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на житловий будинок. Проте, суд вважає, що право позивача [PERSON] , у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи «робітничий двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані голова двору [PERSON] , [INFO] , - голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] , - дружина та [PERSON] , [INFO] , - дочка. За життя голова двору [PERSON] залишив заповіт, згідно з яким все своє майно заповів онуку [PERSON] . Заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 01.08.2023 останній прийняв спадщину після смерті діда [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом не має. Дочка спадкодавця [PERSON] проти визнання права власності на житловий будинок за [PERSON] не заперечує, тому суд вважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На думку суду, без визнання права власності за позивачем на спадкове майно у судовому порядку позивач позбавлений можливості оформити свою спадщину за заповітом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги, [PERSON] до [PERSON] , Снятинської міської ради про визнання права власності підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved