Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивача Нофенко Л.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою 23.10.2024, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2019 до 31.07.2024 у розмірі основного боргу 51 400 грн. 79 коп., плату за абонентське обслуговування 263 грн. 94 коп., інфляційні втрати 6 101 грн. 93 коп., пеню 611 грн. 75 коп., 3% річних 2 029 грн. 79 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де власником житлового приміщення та споживачем таких послуг є [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем укладено не було, однак послуги фактично надавались, остання цими послугами користувалась, а тому зобов`язана їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та [PERSON] як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2019 до 31.07.2024 утворилась заборгованість у розмірі 51 400 грн. 79 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 6 101 грн. 93 коп., пеню 611 грн. 75 коп., 3% річних 2 029 грн. 79 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.07.2024 складає 263 грн. 94 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] адвокат Горбачевська І.П. подала відзив на позов шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Свої заперечення мотивувала тим, що з 11 жовтня 2010 року і по теперішній час за адресою відповідача, а саме: [ADDRESS] , не здійснюється централізоване опалення у зв`язку із встановленням автономного опалення, що підтверджено рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі №214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024. Відтак, [PERSON] не є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», не перебуває з підприємством у договірних правовідносинах, тому не повинна оплачувати борг, нарахований за відсутності на те правових підстав. При цьому, 15.10.2024 [PERSON] зверталася до АТ «Криворізька теплоцентраль» з приводу виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі №214/8223/19 та списання заборгованості за послуги з централізованого опалення, що обліковується за адресою: [ADDRESS] . Однак, звернення відповідача залишились без відповіді, тобто наявний спір АТ «Криворізька теплоцентраль» не намагалось врегулювати позасудово. [PERSON] у своїх зверненнях неодноразово наголошувала, що сплатить заборгованість у разі надання їй детального розрахунку із зазначенням вихідних даних, взятих у розрахунку, та за якою формулою Методи вони проведені. Представник також акцентувала увагу, що за даними КОМ ДІС НОВА КОМ станом на 01.10.2024 заборгованість відповідача перед АТ «Криворізька теплоцентраль» начебто складала 25 407 грн. 30 коп., в той час як при пред`явленні позову до суду 23.10.2024 розмір заборгованості було заявлено у 51 400 грн. 79 коп., хоча опалювальний сезон ще не було розпочато. Окремо представник заявила про застосування строку позовної давності до вимог, заявлених за період з 01.01.2019 до 23.10.2021, зважаючи на подання позову до суду 23.10.2024. Крім того, просила вирішити питання розподілу судових витрат шляхом стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. 10.01.2025 від представника позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. надійшли письмові пояснення щодо відзиву відповідача. Представник зауважила, що процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках врегульовано Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого наказом №4 від 22.11.2005 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. В свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б засвідчили дотримання нею визначеного законом порядку відключення квартири від послуг централізованого опалення, усі надані відповідачем докази не підтверджують законних підстав на відключення від мереж централізованого опалення у квартирі відповідача. Дозвіл на встановлення автономного опалення був наданий 22.02.2006, однак автономне опалення встановлено лише у 2010 році.Відключення споживачів від мереж централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням у подальшому дій заявником з дотриманням визначеної «Порядком» процедури. Акт відключення від централізованого опалення складається та підписується обов`язково представником власника будинку або уповноваженою ним особою, представником монтажної організації, представником виконавця послуг централізованого опалення та власником квартири, який в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження та отримує витяг міжвідомчої комісії. Витяг міжвідомчої комісії у відповідача відсутній. Таким чином, з 2007 по теперішній час самовільне відключення споживачів окремих квартир, законом заборонено та є протиправним. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі №214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024, дійсно було відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, однак предмет спору не стосувався вирішення питання законності встановлення автономного опалення. Так, відповідач отримала лист-погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради 22.02.2006. Разом з тим, на час отримання відповідачем вказаного вище погодження та встановлення індивідуального автономного опалення в квартирі за адресою: [ADDRESS] лише в 2012 році, було чинним рішення виконкомому Криворізької міської ради №90 від 08.02.2006 «Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води», згідно якого споживач мав право відмовитися від послуги та відключитися від системи центрального опалення, але тільки після позитивного рішення комісії щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відомості про те, чи зверталася відповідач до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, відсутні. Отже, відключення квартири від теплопостачання без дотримання встановленого порядку не породжує правових наслідків як для осіб, які надають послуги з теплопостачання, так і для тих, кому ці послуги фактично надаються, та не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, оскільки відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за теплову енергію. З 01.11.2021 розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень проводився відповідно до Методики. У багатоквартирному будинку [ADDRESS] з 04.02.2009 встановлений вузол комерційного обліку, який прийнятий на абонентський облік. Таким чином, розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно загальній площі приміщення. Додатково представником позивача надано детальний розрахунок заборгованості за період з 01.10.2019 по 31.07.2024, із зазначенням формул, згідно яких здійснювались нарахування та акти передачі-прийняття теплової енергії. При цьому, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» акцентувала увагу, що заявляючи про застосування позовної давності, відповідачем не враховано, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строк позовної давності продовжено на строк дії такого карантину. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.10.2019 до 31.07.2024 станом на день звернення до суду з позовом 16.04.2024 не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. 18.01.2022 від представника відповідача [PERSON] адвоката Горбачевської І.П. надійшли заперечення на письмові пояснення представника позивача, зміст яких відповідає змісту відзиву на позовну заяву та є відносно тотожним. 05.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання з долученням додаткових доказів. 12.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного письмового провадження, оскільки жоден із учасників справи не подав клопотання про подальший розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] є АТ «Криворізька теплоцентраль», оскільки вищезазначений будинок є багатоповерховим, опалення до приміщень споживачів здійснюється від транзитних трубопроводів житлових будинків і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку. [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.11.2011, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про оформлення прав власності на об`єкти нерухомого майна» від 09.11.2011 №382 (запис про право власності від 18.2.2011 за №207 в книзі 124П-207). Зазначена квартира рахується на обслуговуванні у АТ Криворізька теплоцентраль, де відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» вказувало, що [PERSON] є споживачем послуг, що надаються товариством з постачання теплової енергії до належного їй житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2019 до 31.07.2024 утворилась заборгованість у розмірі 51 400 грн. 79 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 6 101 грн. 93 коп., пеню 611 грн. 75 коп., 3% річних 2 029 грн. 79 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.07.2024 складає 263 грн. 94 коп. На підтвердження заявлених вимог представником позивача надано розрахунки заборгованості. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача [PERSON] вказувала, що у житловому приміщенні, належному відповідачеві, встановлено автономне опалення, що виключає наявність у неї будь-яких зобов`язань з оплати послуг перед АТ «Криворізька теплоцентраль». Законність встановлення автономного опалення в квартирі з дотриманням процедури відключення квартири від системи централізованого опалення підтверджена рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі №214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024. Надаючи оцінку таким доводам і запереченням сторін, суд виходить з такого. Згідно зі ст.24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Відповідно до п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.25 Правил). Згідно із п.26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, який був чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17.09.2019, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. У рамках розгляду цивільної справи №214/8223/19 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 до 31.09.2019 за адресою: [ADDRESS] судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що процедура відключення квартири відповідача [PERSON] від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання №4 від 22.11.2005, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася 22.02.2006 з дня отримання [PERSON] погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради на відключення від системи теплопостачання в квартирі відповідача, і завершилась 05.03.2012 складенням акту №2 про відключення квартири відповідача від мереж КПТМ «Криворіжтепломережа», передбаченого п.2.6 Порядку. Законність встановлення автономного опалення в квартирі з дотриманням процедури відключення квартири від системи централізованого опалення констатована рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.03.2024 у справі №214/8223/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказана процесуальна норма закріплює принцип преюдиції (преюдиціальності), метою якого є запобігання суперечливим висновкам та забезпечення правової визначеності, ефективності судового процесу, уникнення повторного розгляду ідентичних фактів, забезпечення стабільності судових рішень. Діючий принцип правової (юридичної) визначеності вважається одним з елементів належної судової процедури в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ неодноразово зазначав про важливість забезпечення принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права, який, окрім іншого, вимагає, щоб ухвалене судами остаточне рішення не могло бути скасованим (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не має права порушувати питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04). З огляду на те, що факт встановлення у квартирі відповідача автономного опалення з дотримання визначеної законом процедури, що діяла на той момент, вже встановлено у судовому рішенні, що набрало законної сили, і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу, та за відсутності виняткових обставин, доказів, які б свідчили про зворотне, суд не вбачає підстав ставити цей факт під сумнів та вдаватись до повторної переоцінки тих самих доказів, оцінка яких вже була надана судом першої інстанції при розгляді цивільної справи №214/8223/19 та в ході апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції. Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням висновків судів першої та апеляційної інстанції, висвітлених у судовому рішенні у справі №214/8223/19, суд вважає, що відсутні підстави вважати відключення квартири відповідача, яка розташована за адресою: [ADDRESS] від мережі централізованого опалення самовільним, оскільки таке відключення було проведено без порушень Порядку встановленого законодавством, що діяло на той час. Крім того, в ході розгляду даної справи позивачем не доведене порушення прав та інтересів діями відповідача щодо відключення від централізованого опалення, не надано належних доказів на підтвердження того, що відключення від централізованого опалення житлового приміщення, належного відповідачеві, причинило шкоду позивачу, або третім особам, порушило (негативно вплинуло) на роботу внутрішньобудинкових мереж, призвело до розбалансування будинку. Доказів, що порушені права власників інших квартир у будинку, суду не надано. Відповідно до положень ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] є користувачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» з централізованого постачання теплової енергії за наявності в її квартирі автономного опалення, тому у неї відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за недоведеності існування між сторонами договірних відносин, потреби відповідача у наданні їй послуг позивачем з огляду на реалізацію нею права на вільний вибір автономного джерела теплової енергії, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Інші доводи та заперечення відповідача та її представника, наведені у відзиві, суд залишає поза увагою, оскільки вони не мають істотного значення та не впливають на результат вирішення спору. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, правові підстави компенсації понесених позивачем судових витрат за рахунок їх стягнення з відповідача відсутні. Що стосується понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., вирішуючи питання їх компенсації суд виходить з такого. Як слідує зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Згідно з положеннями ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Як слідує з матеріалів справи, 26.11.2024 між [PERSON] та АО «Лозицький та партнери» в особі керуючого об`єднанням Лозицького О.П. було укладено договір про надання правової допомоги, умовами якого передбачено надання правової допомоги, пов`язаної зі спором про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії у рамках цивільної справи №214/9100/24. Відповідно до акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.02.2025, АО «Лозицький та партнери» відповідачеві було надано обсяг правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн. 00 коп. за такими складовими: ознайомлення з матеріалами справи, вивчення та правовий аналіз документів 1000 грн.; супроводження справи, що включає: підготовка відзиву на позовну заяву та направлення до суду 2 500 грн. (5 годин); ознайомлення з додатковими поясненнями позивача та підготовка заперечень 3 500 грн. (7 годин); гонорар виконавця відповідно до п.4.2.2 договору 3 000 грн. (оплата здійснюється протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили). На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником відповідача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що адвокатом Горбачевською І.П., яка є членом АО «Лозицький та партнери», в повному обсязі виконаний обсяг робіт, погоджений сторонами (зокрема, представник ознайомилась з матеріалами справи, подала відзив на позов, заперечення на письмові пояснення відповідача). Відтак суд вважає за можливе компенсувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. шляхом їх стягнення з позивача на користь відповідача. Розмір таких витрат на переконання суду за обсягом виконаної адвокатом роботи та з урахуванням поданого представником позивача клопотання про зменшення, є співмірними, у тому числі зі складністю справи, ціною позову та відповідають засадам розумності. Що стосується визначеної в п.4.2.2 договору винагороди за досягнення позитивного рішення у справі «гонорару виконавця» у сумі 3 000 грн. 00 коп., то, за своїм змістом і правовою природою, така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги), а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. До того ж такий «гонорар» є витратами на майбутнє, що свідчить про недоведеність їх фактичного понесення відповідачем до ухвалення рішення. Крім того, сторони договору не вправі визначати результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг та включати їх у вартість послуг. Такий висновок зробив ВС в постанові №462/9002/14-ц. Відтак, суд не знаходить підстав для їх стягнення з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved