Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Адвокат Федина Олександр Васильович звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах [PERSON] з позовом до Золотоніської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на 1/2 частину садиби по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що домоволодіння за вказаною адресою належало батькові позивача [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина). Після смерті батька належна померлому батькові частка перейшла до позивача та його сестри [PERSON] (по 1/2 кожному), що позивач підтверджує свідоцтвами про право на спадщину за законом. [PERSON] у будинку не проживав із 2012 року та [INFO] помер в с. Чубинське Бориспільського району Київської області. Спадщину після його смерті не прийняла жодна особа. Позивач наполягає, що проживає у даному будинку починаючи із 1997 року, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні платежі за цією адресою, оскільки будинок фактично не розділений, має лише один вхід, спільну електромережу, газогін, водопровід та водовідведення. Окрім того, за життя [PERSON] , останній та позивач досягла згоди про продаж частини домоволодіння, у зв`язку з чим 20.12.2019 року в простій письмовій формі уклали попередній договір про продаж [PERSON] позивачеві частки домоволодіння, за яку позивач встиг і сплатити кошти [PERSON] , але нотаріально оформити правочин не встигли через смерть [PERSON] . Таким чином позивач, як повноправний власник більше десяти років відкрито та на законних підставах користується цілим будинком, у тому числі і 1/2 частиною, що юридично належать [PERSON] , а тому вважає, що він набув права власності за набувальною давністю і з метою захисту своїх прав звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати на ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належали [PERSON] . Розгляд даної справи здійснюється у порядку загального позовного провадження відповідно до ухвали суду від 11.03.2025 року. Ухвалою суду від 09.12.2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Федина О.В. у судове засідання не прибули. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі. Повідомила суд, що позивач дійсно більше 10 років користується будинком, що розташований по [ADDRESS] . Вона в даному будинку не проживає із 2018 року, заперечень щодо вимог [PERSON] не має. Враховуюсчи клопотання учасників справи, суд проводить судове засідання без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до даних Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] власниками будинку зазначені [PERSON] (1/2 частина - на підставі договору дарування від 27.07.2001 № 1756) та [PERSON] (1/2 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.1991 року №723). Будинок має лише один вхід і реальний розподіл не виконаний. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В., в порядку заміщення державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори, за реєстр. № 813, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1962 року народження, який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] , який успадковує 1/2 частину спадкового майна. Спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 27.07.2001 року, реєст. № 1756, зареєстрованого з Золотоніському бюро технічної інвентаризації 30.07.2001 року в реєстрову книгу № 10, реєст. № 1529. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна видано [PERSON] . Право власності на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд підлягає державній реєстрації. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279845042 від 18.10.2021 року за [PERSON] зареєстровано право приватної (спільної часткової) власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В., в порядку заміщення державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори, за реєстр. № 818, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1962 року народження, який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , [INFO] , яка успадковує 1/2 частину спадкового майна. Спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому на підставі договору дарування частини будинку, посвідченого Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 27.07.2001 року, реєст. № 1756, зареєстрованого з Золотоніському бюро технічної інвентаризації 30.07.2001 року в реєстрову книгу № 10, реєст. № 1529. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна видано [PERSON] . Право власності на 1/4 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель і споруд підлягає державній реєстрації. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279845124 від 18.10.2021 року за [PERSON] зареєстровано право приватної (спільної часткової) власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 20.12.2019 року [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі уклали попередній договір про продаж [PERSON] позивачеві 1/2 частки домоволодіння по [ADDRESS] , за яку позивач сплатив кошти [PERSON] , але нотаріально правочин не оформили. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно з довідкою, виданою головою квартального комітету № 9 м. Золотоноша від 07.03.2024 року [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , із січня 2013 року по даний час користувався цілим будинком та прилеглою до нього земельною ділянкою, що розташована за цією ж адресою. Протягом цих років доглядав за будинком, проводив поточний ремонт та утримував земельну ділянку в належному стані. Крім [PERSON] в даному будинку ніхто не проживав та ніхто не доглядав. Інших осіб у даному будинковолодінні за цей період не проживало та не перебувало. Нормами ст. 12 та ст. 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з нормами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р.: - Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13) Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14). Відповідно висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК): «У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Оскільки позивач добросовісно володіє, користується та утримує 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше 10 років, то суд вважає, що позивач набув права власності на нього за набувальною давністю. На підставі зазначеного та

Outcome: approved