Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

20.10.2025 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 5091,75 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що в опалюваних сезонах 2022-2025 років позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою: [ADDRESS] в якому в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на який боржники повинні вносити оплату за спожиті послуги теплопостачання. Позивач зазначає, що надав теплову енергію за період з 01.11.2022 року по 01.09.2025 року включно на суму, яка складає 5091,75 грн та за яку відповідачі не сплатили, чим завдали позивачу матеріальну шкоду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді від 21.10.2025 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 21.10.2025 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам за зареєстрованою адресою проживання направлялись копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулись на адресу суду 10.11.2025 року з відмітками «вручено 07.11.2025 року». 17.11.2025 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи. 17.11.2025 року [PERSON] в приміщенні суду ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його особистим підписом на заяві від 17.11.2025 року. 20.11.2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позовну заяву, в якому останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» зважаючи на наступне. Так, посилаючись на ч. 2 ст. 164 ЦІК України, позивач вказує, що у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви. При цьому, позивач ігнорує, що позовну заяву пред?явлено не до трьох (як в заяві про видачу наказу), а до чотирьох осіб, про стягнення начебто існуючій заборгованості за інший період та в іншої сумі. Тобто, сума судового збору сплаченого раніше за подання заяви про видачу судового наказу, в даному випадку не зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви до інших осіб та з інших підстав (інший період). На думку відповідачів, таким чином, позивачем при поданні позовної заяви, судовий збір в повному обсязі не сплачено. Також відповідачі зазначили, що не є співвласниками будинку, місць загального користування та допоміжних приміщень, заборгованість за начебто опалення яких заявлена до стягнення в позові. ОСББ також не утворювалось, тобто відповідачі взагалі не повинні нести будь яких витрат за опалення не належних відповідачам приміщень. Звертають увагу на відсутній належний розрахунок суми заборгованості за начебто спожиту теплову енергію. Оскільки в позові мова йде про обсяги теплової енергії на опалення нежитлових приміщень, які є самостійними об?єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, допоміжних приміщень, внутрішньо будинкових систем опалення будинку, оплата за опалення яких розподіляються, на думку позивача, між споживачами в порядку визначеному ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постановою Кабінету міністрів України від 21.08.2019р. N?830 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (затвердженої наказом Мінрегрозвітку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р.N?315), то відповідно для розрахунку суми заборгованості кожного споживача необхідно встановити загальну площу опалювальних місць загального користування допоміжних приміщень, внутрішньо будинкових систем опалення будинку та кількість споживачів в будинку. Поділів обсяги витраченої енергії на опалювання місць загального користування на кількість споживачів можливо було б встановити вартість теплової енергії на опалення нежитлових приміщень, які є самостійними об?єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, допоміжних приміщень, внутрішньо будинкових систем опалення, що підлягає сплаті кожним споживачем. Також відповідачі звертають увагу Суду, що споживачем є не квартира а фізичні особи - співвласники або наймачі квартир, натомість в, так званому, розрахунку позивача вказана квартира. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку аргументам позивача на які він посилаються як на підставу своїх вимог, доводам відповідачів, а також дослідженим доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. Як вбачається з відповідей №1912833 та №1912857 з Єдиного державного демографічного реєстру від 21.10.2025 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З відповіді №2161684 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2025 року та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №419870531 від 27.03.2025 року, вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , з розміром частки . Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради були видані рішення "Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр. у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва» №626 від 09.11.2022 року та "Про початок опалювального періоду 2023-2024 pp. y житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" №1189 від 08.11.2023 року. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даних рішень, теплопостачальним підприємствам міста, до складу яких входить Позивач, починаючи з 09.11.2022 року та 14.11.2023 року відповідно, протягом 10 діб було наказано здійснити пуск котелень для подачі тепла до споживачів м. Миколаєва всіх форм власності. Підключення систем теплопостачання було наказано проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг. Позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку за адресою [ADDRESS] , в період 2022-2025 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Таким чином, у період з 01.11.2022 року по 01.09.2025 року, позивач надав відповідачам послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 5091,75 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.06.2025 року у справі №490/4234/25 було скасовано судовий наказ виданий 05 червня 2025 року Центральним районним судом міста Миколаєва, яким стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» в рахунок заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 4920,35 грн та судовий збір у розмірі по 100,93 грн з кожного. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц (провадження №61-1716сво17). Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Судом встановлено, що відповідачам нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 року у справі №311/3489/18, провадження №61-22793 св 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року N 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В той же час, згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Відповідно до п. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відповідачам, як і всім іншим мешканцям будинку, нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку, яку остання не сплачує. Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст. 11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначенняплати за їх опалення. Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст. 13 Закону України «Про теплопостачання». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.11.2022 року по 01.09.2025 року становить 5091,75 грн. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до приписів частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими, а за такого на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.11.2022 року по 01.09.2025 року в сумі 5091,75 грн. Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений згідно платіжних інструкцій №599977276 від 10.10.2025 року та №2845 від 12.05.2025 року судовий збір у розмірі по 1009,33 грн з кожного.

Outcome: approved