Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 05.09.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 431148079 від 11.11.2024 року у розмірі 60 659,18 грн., судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 11.11.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 431148079 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 19 900 грн. 14.01.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за Договором Факторингу № МВ-ТП/17 - ТОВ «Таліон Плюс». Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 60 659,18 грн., з яких: заборгованість по кредиту 19 900 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 40 759,18 грн. Матеріали позову суддя отримала 08.09.2025 року. До суду 19.09.2025 року надійшла відповіді з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області за № 5188/20682 від 17.09.2025 року щодо місця реєстрації відповідача, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 27.01.2010 року за адресою: [ADDRESS] . Зазначену відповідь суддя отримала 22.09.2025 року. Ухвалою суду від 23.09.2025 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 24.10.2025 року. Також зазначеною ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зокрема, на відповідну дату отримання кредитних коштів, а саме: 11.11.2024 на суму 19 900,00 грн. До суду 24.10.2025 року на виконання ухвали суду від 23.09.2025 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист, відповідно до якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Додатково направлень виписку по рахунку № [NUMBER] за період 11.11.2024-11.11.2024 рр., яка містить зарахування на суму 19 900 грн. У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 03.12.2025 року. У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 08.01.2026 року. Про розгляд справи 08.01.2026 року сторони були повідомлені. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 09.01.2026 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Судом встановлено, що 11.11.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії № 431148079 у формі електронного документа з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «FAAD». Відповідно до договору відповідач отримав від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 19 900 грн. Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати відповідачукредит у вигляді кредитного ліміту у розмірі 19 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Пунктом 9.1.1.5 Договору сторони визначили, що Товариство має право в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, без згоди Позичальника відступити права грошової вимоги за Договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Пунктом 6.2. Правил визначено, що Позичальник повідомлений про можливе укладення кредитодавцем договору відступлення права вимоги за відповідним електронним договором або договору факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого новий кредитор набуває статусу володільця персональних даних Позичальника. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Одночасно з цим 11.11.2024 року [PERSON] , також з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «2398», підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 431148079 від 11.11.2024 року, який містив умови про розмір кредиту 19 900,00 грн, строк кредитування до 1826 днів (11.12.2029 року), з яких 30 днів дисконтний період, а також процентну ставку (процентів річних) за користування кредитом, а саме дисконтну, індивідуальну та базову процентні ставки. 11.11.2024 року ТОВ «Манівео швидка медична допомога» здійснило переказ [PERSON] коштів в сумі 19 900 грн. згідно договору № 431148079 від 11.11.2024 року, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] . Суд вважає доведеним факт укладення 11.11.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] договору № 431148079 та виконання первісним Кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 19 900 грн., що підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» за надано випискою по карті № [NUMBER] за період 11.11.2024-11.11.2024 рр., яка містить зарахування на суму 19 900 грн. Зазначене не спростовано відповідачем. Проте в порушення умов Договору відповідач не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 14.01.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № МВ-ТП/17, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Таліон Плюс», перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 431148079 від 11.11.2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 14.01.2025 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 431148079 від 11.11.2024 року у розмірі 43 326,28 грн., з яких: заборгованість по кредиту 19 900 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12 481,28 грн.; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) - 995 грн., неустойка 9 950 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Первісний Кредитодавець виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять, окрім того, відповідачем не подано власного розрахунку, який би суперечив тому, що був долучений позивачем. Суд зауважує, що ТОВ «Таліон Плюс» скористалось своїм правом, як Кредитодавця, та відповідно до п. 9.1.1.2. Кредитного договору в односторонньому порядку просить дострокове повернення кредиту та спати процентів за користування Кредитом. Пунктом 9.1.1.7. Договору та частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання оплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць, Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника. Згідно до п. 14.20 Договору до Товариства також перейшли інші права Кредитодавця, передбачені Договором. На підставі вищенаведеного та пункту 7.2.2. Договору, ТОВ «Таліон Плюс» 09.06.2025 року повідомило [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору № 431148079 від 11.11.2024 року з 09.06.2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості у розмірі 71 604,18 грн. Згідно розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 431148079 від 11.11.2024 року у загальному становить 71 604,18 грн., з яких: заборгованість по кредиту 19 900 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 40 759,18 грн.; заборгованість по комісії за надання кредиту - 995 грн., неустойка 9 950 грн. Проте ТОВ «Таліон Плюс», діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить Позивачу. У зв`язку з цим, ТОВ «Таліон Плюс» просить суд стягнути частину заборгованості за Договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення, становить 60 659,18 грн, з них: заборгованість по кредиту - 19 900,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 40759,18 грн Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» доведено суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 431148079 від 11.11.2024 року у загальному розмірі 60 659,18 грн., з яких: заборгованість по кредиту 19 900 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 40 759,18 грн. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Позивач ТОВ «Таліон Плюс» у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року, копію додаткової угоди № 1256 від 07.08.2025 року до договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року, та акт приймання-передачі наданих послуг від 07.08.2025 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 5 000 грн. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Враховуючи задоволення позову, а також беручи до уваги, що відповідачем не подано заяву про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у розмірі 5 000 грн. на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Outcome: approved