Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (далі - ТОВ «Іннова-Нова») до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № 7971190425 від 27.04.2025 року (далі - кредитний договір) в розмірі 19 440,00 грн. Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.12.2025 року позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» задоволено. Водночас під час ухвалення цього рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи. Представник позивача - адвокат Андрущенко М. В. у позовній заяві навів попередній розрахунок судових витрат позивача, які останній очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, а також повідомив суд, що після ухвалення рішення суду першої інстанції він протягом 5 днів подасть заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу та документи, які їх підтверджують. 29.12.2025 року представник позивача - адвокат Андрущенко М. В. звернувся до суду із письмовою заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-Нова» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви представник позивача долучив копію договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року, заявки № 3278707988 від 02.07.2025 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 3278707988 від 24.12.2025 року до вказаного договору та платіжної інструкції № 16 від 24.12.2025 року на суму 5 000,00 грн. Окрім того, представник позивача - адвокат Андрущенко М. В. у поданій заяві просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Суд встановив такі обставини. При поданні позовної заяви представник позивача навів попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, серед яких витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн (а. с. 5). Також у позовній заяві представник позивача заявив про те, що докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після розгляду справи по суті (а. с. 5). Під час ухвалення 22.12.2025 року рішення в цій справі судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 91-93). 29.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Андрущенко М. В. звернувся до суду із письмовою заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-Нова» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Закінчення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 603/519/25 припадало на 27.12.2025 року (суботу). Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Отже, вказана заява подана з дотриманням процесуальних строків, встановлених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За змістом п. 1.1 договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року, укладеного між ТОВ «Іннова Фінанс» (замовник) та адвокатом Андрущенком М. В. (виконавець), виконавець зобов`язався надавати на користь замовника послуги правничого та консультаційного характерів, а замовник - приймати та в порядку, визначеному цим договором, сплачувати такі надані послуги. Перелік вказаних послуг погоджено сторонами в п. 1.2 договору. Відповідно до п. 3.5 договору ціна договору складає загальну вартість послуг, наданих замовнику у відповідності до всіх підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 453524912068 від 10.09.2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» змінило назву на ТОВ «Іннова-Нова». На підтвердження обсягу наданих послуг позивач надав заявку № 3278707988 від 02.07.2025 року, згідно з якою на виконання п. п. 1.1 договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надати наступні послуги за договором: складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви; за необхідності: заяв, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, тощо; супровід процесу розгляду справ в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд». Ціна послуг визначена 5 000,00 грн. Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг № 3278707988 від 24.12.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025 року, складеним між ТОВ «Іннова-Нова» та адвокатом Андрущенком М. В., сторони погодили, що виконавцем було надано за заявкою № 3278707988 від 02.07.2025 року до договору, а замовником отримано належним чином наступний перелік послуг: складення правової документації процесуального характеру (позовної заяви) та супровід процесу розгляду справи № 603/519/25 в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь-якому форматі судочинства, в тому числі, але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд» щодо боржника [PERSON] , сума наданих послуг склала 5 000,00 грн. На підтвердження оплати вищевказаних послуг до заяви додано платіжну інструкцію № 16 від 24.12.2025 року, відповідно до якої ТОВ «Іннова-Нова» сплатило на рахунок адвоката Андрущенка М. В. 5 000,00 грн згідно із заявкою № 3278707988 від 02.07.2025 року про надання послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025. Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу чи клопотань про зменшення таких витрат зі сторони відповідача до суду не надходило. Суд, розглянувши заяву представника позивача, дослідивши та оцінивши долучені до неї матеріали, дійшов таких висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі № 910/12876/19, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. У силу вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що передбачено ч. 6 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, враховуючи зазначені вище норми законодавства та усталену судову практику, суд вважає, що вимоги позивача, заявлені ним у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, є обґрунтованими. Разом з тим, суд зазначає, що у додатковій постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц) та постанові від 12.05.2020 року (справа № 904/4507/18) Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19). Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18). У п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. За змістом ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 911/3312/21. Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial