Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У жовтні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 18.11.2024 у розмірі 22491,62 грн., а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, що 18.11.2024 [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач користувався кредитним лімітом, але не надав своєчасно грошові кошти для погашення свого кредитного зобов`язання, та станом на 29.10.2025 за ним мається заборгованість у розмірі 22491,62 грн., яка складається з 14998,80 грн. - заборгованості за кредитом; 6942,82 грн. - заборгованості за відсотками; 550,00 грн. - заборгованості за пенею. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 30.10.2025 позовну заяву АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 04.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив розглядати справу без участі представника АТ «Акцент-Банк», проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 30.12.2025, суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача заочно. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи слідує, що 18.11.2024 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», розміщеними за посиланням: https://a-bank.com.ua, становлять між ним та АТ «А-БАНК» договір про надання банківських послуг зі строком дії у 90 років, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15000 грн., на рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачу відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року; № 4323345012979465, строком дії до грудня місяця 2031 року, що підтверджується відповідними довідками. До кредитного договору банком долучено витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та Правила». З виписки по картці вбачається, що з 31.12.2024 по 29.10.2025 відповідач активно користувався кредитними коштами та погашав заборгованість. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.11.2024, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом [PERSON] , вбачається, що відповідач станом на 29.10.2025 має заборгованість у розмірі 22491,62 грн., яка складається з 14998,80 грн. заборгованості за кредитом; 6942,82 грн. - заборгованості за відсотками; 550,00 грн. - заборгованості за пенею. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості та визначений розмір заборгованості відповідачем не заперечувався та не спростований. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень стосовно позовних вимог на адресу суду від відповідача не надійшов. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 14998,80 грн., а також заборгованості за відсотками у розмірі 6942,82 грн., що разом становить 21941,62 грн. Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення пені, суд враховує наступне. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Позивач просить стягнути заборгованість за пенею у розмірі 550,00 грн. однак, відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені у розмірі 550,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2363,16 грн. (21941,62/22491,62 х 2422,40 = 2363,16).

Outcome: partial