Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

07 липня 2025 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, де просить, визнати за ним право власності на частину квартири [ADDRESS] , частини квартири [ADDRESS] , частини квартири [ADDRESS] , частини квартири [ADDRESS] та зняття арешту з цієї частини зазначених квартир. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з відповідачкою [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1983 року. За час перебування у шлюбі ними придбано нерухоме майно, зокрема квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . У Жовтоводсько-П`ятихатському відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської област Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 55489952 з виконання виконавчого листа № 176/2516/15 виданого 09.11.2017 Апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з його дружини (відповідачки по справі) [PERSON] , боргу в розмірі 100012,77 грн. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк». В рамках даного виконавчого провадження 19.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , а саме, спірні квартири, які знаходиться за адресою [ADDRESS] . Далі йому стало відомо, що спірні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] виставлені на електронні торги. Вважає, оскільки спірні квартири є спільною сумісною власністю подружжя, їх відчуження в тому числі і на публічних торгах без його згоди порушують його право як співвласника на вільне користування і розпорядження нерухомим майном, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Разом з позовом подана заява про забезпечення позову, шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , що зареєстровані на ім`я його дружини, [PERSON] , до набрання законної сили рішення суду за його позовом про визнання права спільної сумісної власності та зняття арешту з майна. Ухвалою судді від 09 липня 2025 року, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Ухвалою судді від 05 серпня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснив, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1983 року. Під час шлюбу ними разом придбані спірні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які були зареєстровані на ім`я його дружини [PERSON] (відповідачки по справі). Вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому зазначив, що його дружиною [PERSON] в АТ «ПриватБанк» з його відома в інтересах сім`ї був взятий іпотечний кредит під квартиру [ADDRESS] . В якому році був оформлений іпотечний кредит не пам`ятає. Кредит погашався вчасно, але згодом з підняттям курсу доллара США в них не було можливості вчасно сплачувати кредит, в звя`зку з чим банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним іпотечним кредитом, який задоволено та стягнуто заборгованість з [PERSON] в розмірі 10012,77 грн. Далі, відкрито виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на спірні квартири без врахування часток що належать йому, оскільки квартири придбані у шлюбі. Також зазначає, що вказані спірні квартири не були предметом іпотечного договору, і арешт накладений неправомірно. На його переконання, постанова про накладення арешту та проведення процедури примусової реалізації на прилюдних торгах є незаконними, так як частка вказаних квартир належить йому на праві власності, оскільки були придбана за час його перебування в шлюбі із відповідачкою. Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати за ним право власності на частку спірних квартир та зняти арешт, накладений на частку цих квартир. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, погоджується з думкою позивача про те, що спірні квартири є їх спільною власністю, оскільки придбані у шлюбі. Також зазначила, що нею був укладений договір з АТ КБ «ПриватБанк», на виконання умов вказаного договора нею було частково сплачено заборгованість. У подальшому через фінансові труднощі не мала змоги оплатити заборгованість, тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до неї з позовом до суду про стягнення заборгованості. Апеляційним судом Дніпропетровської області АТ «КБ «ПриватБанк» видано виконавчий лист про стягнення з неї заборгованості у розмірі 100012,77 грн. Постановою державного виконавця від 19.06.2025 року, було описано та арештовано майно, а саме квартири [ADDRESS] , 13,14 та [ADDRESS] , які є спільною власністю подружжя. Тому вважає, що в даному випадку державний виконавець наклавши арешт на вказане майно, порушив права її чоловіка позивача по справі, на користування і розпорядження майном, тобто, спірними квартирами. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання свого представника не направили. Про день та час розгляду справи повідомлен своєчасно належним чином. Відзив до суду не надали. Треті особи, Жовтоводсько-П`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетрвоської області, Державне підприємство «Сетам» в судові засідання не з`являлись. Причини неявки суду невідомі. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином. Пояснень, щодо позовної заяви до суду не направили. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, вислухавши позивача, відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. У судовому засіданні із досліджених копії свідоцтва про шлюб, судом безспірно встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1983 року, який зареєстрований відділом РАЦС м. Житомир, про що в Книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис № 1366 від 13.08.1983 року. Під час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачкою на спільні кошти подружжя придбали у власність нерухоме майно квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кубай Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1389, копією Договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дудник Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4198, копією Договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кубай Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 846, копією Договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Морозюк В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 360. Також, судом встановлено, що в Жовтоводсько-П`ятихатському відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської област Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 55489952 з виконання виконавчого листа № 176/2516/15-ц виданого 09.11.2017 Апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] (відповідачки по справі) боргу в розмірі 100012,77 грн. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк». 19.03.2025 державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатським відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської област Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) Кіфаровою В.В. зроблино опис та арешт майна, а саме квартир [ADDRESS] . /а.с.10-13/ Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України. Судом встановлено, що спірне майно, а саме квартири [ADDRESS] придбано сторонами в період шлюбу, тобто це нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивача та його дружини [PERSON] (відповідача по справі). Також, суд звертає увагу, що на нерухоме спірне майно звернуто стягнення у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання за кредитним договором, укладення якого погодив [PERSON] , про що також наголосив у судовому засіданні. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-72цс19). У постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду,

Outcome: dismissed