Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № Z62.200.75528. Відповідно до умов Договору кредиту № Z62.200.75528 від 29.03.2017 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 20989,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. У зв`язку з не поверненням отриманих коштів за Договором кредиту станом на 19.12.2023 заборгованість становить 35258,2 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 8627 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 4103,36 гри.; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту - 22527,84 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023 (далі - Договір факторингу 1). 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до за Кредитним договором №Z62.200.75528 від 29.03.2017. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором № Z62.200.75528 від 29.03.2017, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Зазначене стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №Z62.200.75528 від 29.03.2017, що в загальному розмірі становить 35258,2 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Будь-які докази у справі, крім поданих стороною позивача разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у цій справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 29.03.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № Z62.200.75528, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти в сумі 20989 грн, включаючи витрати на страховий платіж строком на 48 місяців. (п. 1.1, 1.2, 1.6 Договору). За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15,0000% річних від залишкової суми кредиту (п. 1.3. Договору). Пунктом 1.4. Договору встановлено, що за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. У розділі 6 договору визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором, що складається з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту. Відповідач власноручним підписом підписав кредитний договір №Z62.200.75528 від 29.03.2017, анкету-заяву від 29.03.2017, згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії від 29.03.2017, довідку повідомлення, яким підтвердив, що отримав інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну суму вартості кредиту, заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя від 29.03.2017. До матеріалів справи додано ордер-розпорядження №1, відповідно до якого надано вказівку про перерахування на рахунок [NUMBER] коштів у розмірі 18250,44грн на підставі договору Z62.200.75528 від [PERSON] . Суд звертає увагу, що ордер-розпорядження про перерахування коштів не є доказом такого перерахування. На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо видачі кредиту у розмірі 20989 грн позивач надав виписку по рахунку [NUMBER] за період з 29.03.2017 по 29.03.2017, згідно із якою, 29.03.2017 Банк видав кредит у розмірі 20989 грн на рахунок [NUMBER] . Крім цього позивач надав виписку по рахунку [NUMBER] від 19.12.2023, сформовану за період з 29.03.2017 по 19.12.2023. Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Одночасно, відповідно до наданої позивачем виписки за період з 29.03.2017 по 19.12.2023 встановлено, що [PERSON] здійснив погашення заборгованості у період за кредитним договором №Z62.200.75528 від 29.03.2017 на суму 40887,36 грн. (колонка Кредит), одночасно за вказаний період нарахування банком здійснено на суму 40887,36 грн. (колонка Дебет). З цього суд робить висновок, що станом на 19.12.2023 у відповідача не було заборгованості перед первинним кредитором за тілом кредиту. Однак, відповідно до довідки-розрахунку за кредитним договором №Z62.200.75528 від 29.03.2017 станом на 19.12.2023 заборгованість [PERSON] вказано у розмірі - 35258 грн, з яких: 8627 грн заборгованість за тілом кредиту, 4103,36 грн заборгованість за відсотками, 22527,84 грн заборгованість за комісіями. Позивач не надав доказів утворення основного боргу у розмірі 8627 грн та відсотків за користування кредитом у сумі 4103,36 грн, а також заборгованості за комісіями в розмірі 22527,84 грн. Сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, графік щомісячних платежів з 02.05.2017 по 29.03.2021. Згідно з цим графіком за 48 місяців користування кредитом (строк погоджений у договорі) сторони встановили, що загальна вартість кредиту та реальної процентної ставки у сукупності складає 35483,69 грн, з яких: 20989 грн сума кредиту; решту суми складають відсотки. Разом з цим, відповідач здійснив погашення заборгованості за кредитом у розмірі 40887,36 гривень. Отже, станом на 19.12.2023 (дата формування виписки по рахунку) сума у графі «Дебет» дорівнює сумі, яка зазначена в графі «Кредит», а саме 40887,36 грн. Доказів, які б пояснювали наявність боргу за тілом кредиту, що зазначений у розрахунку, станом на вказану дату, позивач не надав. Також із довідки-розрахунку не можливо встановити за який період нараховані відсотки та комісії та яка відсоткова ставка застосовувалася. На думку суду вказаний розрахунок не узгоджується із випискою по рахунку. Також суд звертає увагу, що із наданої позивачем виписки встановлено, що банк зараховував здійснені відповідачем оплати у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що "за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. […] 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: "Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII". Зважаючи на вказане, нарахування комісій за обслуговування кредиту банком здійснено всупереч вимогам закону, а тому усі сплачені відповідачем кошти (40887,36 грн) доцільно розподілити у погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Позивач на підтвердження права вимоги до відповідача надав докази переходу такого права на підставі договорів факторингу. Так, 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023 відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. А 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023 відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передало ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, оскільки позивач не довів наявність заборгованості відповідача за кредитним договором №Z62.200.75528 від 29.03.2017, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed