Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» (надалі також позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до суду з позовом (у новій редакції) до [PERSON] (надалі також [PERSON] , відповідач-1), [PERSON] (надалі також [PERSON] , відповідач-2) та [PERSON] (надалі також [PERSON] , відповідач-3) про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Позов обґрунтовано тим, що позивач, як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб, та є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Відповідачами в період з травня 2022 року по листопад 2024 року (включно) було спожито природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 38022,87 грн, вартість якого залишилась не оплаченою. Постачальник звернувся до Баришівського районного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача-1 заборгованості за спожитий природний газ. Дана заява було задоволена судом та 30.01.2025 видано судовий наказ по справі № 355/10/25 про стягнення з відповідача-1 38022,87 грн боргу та 302,80 грн судового збору. [PERSON] скористався своїм правом на оскарження судового наказу. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11.03.2025 судовий наказ скасовано. За змістом ч. 3 ст. 171 ЦПК України скасування судового наказу не позбавляє заявника можливості звернутися до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з чим постачальник звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 38022,87 грн. Також позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму судового збору в розмірі 3028,00 грн. Відповідач-1, [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти доводів позовної заяви, зазначив, що, по-перше, відповідач-1 є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачами-2,-3; по-друге, відповідач-1 не проживає та не споживає природний газ за означеним об`єктом, оскільки з 23.10.2002 він постійно проживає за іншою адресою [ADDRESS] . Також відповідач-1 просить звернути увагу, що він віднесений до 2 категорії постраждалого внаслідок чорнобильської катастрофи, а отже є таким, що звільнений від сплати судового збору. Відповідачі-2,-3 процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалися, заперечень проти позову не подали. Представник позивача у судові засідання не з`явився, у позовній заяві (як у первісній, так і у новій редакції) міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача-1 у судових засіданнях підтримала доводи відзиву на позов; просила, у випадку задоволення позову до відповідача-1, стягнути лише частину заборгованості, що припадає на його частку у праві власності на нерухоме майно; наголосила на звільненні відповідача-1 від сплати судового збору. Відповідачі-2,-3 та/або їх представники в судове засідання не з`явилися. Жодних клопотань та/або заяв від відповідачів-2,-3 не надходило. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 16 травня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України», за підписом представника Петрової Анастасії Ігорівни (а.с 2-5). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 21.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в означеній справі, розгляд справи призначено на 19.06.2025 (а.с 19-20). 12 червня 2025 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заву, в якому відповідач зазначив, що він не визнає позовні вимоги, оскільки є тільки співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] . Комунальними послугами не користується, фактично у будинку проживають (із отриманням відповідних комунальних послуг) інші співвласники, а саме [PERSON] (із її двома дітьми) та [PERSON] (а.с. 25-28). 19 червня 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» Петрової А. І. надійшло клопотання, в якому вона просить суд залучити до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , які відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.1999 є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . До означеного клопотання додано екземпляри позовної заяви для відповідачів. Розгляд справи представник позивача просила здійснювати без її участі. Судове засідання у цій справі, призначене на 19.06.2025, відкладено на 29.08.2025. Розгляд справи по суті фактично не розпочинався. У судове засідання 29.08.2025 з`явилася представник відповідача-1, доводи клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів підтримала, просила його задовольнити. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.08.2025 клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів задоволено, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті. Відкладено судове засідання у цій справі на 03.10.2025. У судове засідання 03.10.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.10.2025 розгляд справи відкладено на 12.11.2025. У судовому засіданні 12.11.2025 представник відповідача підтримала мотивування та доводи відзиву на позовну заяву, зважаючи на першу неявку відповідачів-2,-3 після повідомлення їх належним чином, розгляд справи відкладено на 19.12.2025. У судове засідання 19.12.2025 з`явилася представник відповідача-1, надала пояснення по суті справі, просила, у випадку задоволення позову до відповідача-1, стягнути лише частину заборгованості, що припадає на його частку у праві власності на нерухоме майно; наголосила на звільненні відповідача-1 від сплати судового збору. У судовому засіданні суд оголосив про перехід до стадії ухвалення та оголошення рішення суду. Оголошено перерву до 29.12.2025 до 12:45 год. У судове засідання 29.12.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Інших заяв та/або клопотань до суду не надходило. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. 30.01.2025 Баришівським районним судом Київської області видано судовий наказ у справі № 355/10/25 про стягнення з [PERSON] 38022,87 грн заборгованості за спожитий природний газ та 302,80 грн судового збору. 11.03.2025 ухвалою Баришівського районного суду Київської області у справі №355/10/25 означений судовий наказ скасовано за заявою відповідача-1 (а.с. 9). За даними роздруківки з особового рахунку № [NUMBER] (фінансовий стан), що відкритий у травні 2022 року на ім`я споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за період з травня 2022 року по листопад 2024 року (включно) заборгованість за спожитий природний газ за вказаною адресою становить 38022,87 грн (а.с.12-13). Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.1999 Корніївська сільська рада Баришівського району Київської області посвідчує, що будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.12.2022 спадкоємцем майна [PERSON] , зокрема, 1/4 частини означеного вище будинку, є [PERSON] (а.с. 11). Відповідач-1, [PERSON] , з 23.10.2002 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно із актом №19 від 09.06.2025 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб (а.с. 36) зі слів сусідів за адресою: [ADDRESS] , проживає, зокрема, [PERSON] . Відповідно до довідки Баришівської селищної ради №213 від 10.06.2025, виданої співвласнику [PERSON] щодо житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 35). В матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] до позивача щодо його фактичного не проживання за адресою: [ADDRESS] , щодо не споживання відповідачем-1 житлово-комунальних послуг щодо газопостачання, як і відсутні звернення відповідача-1 до позивача про переоформлення особового рахунку щодо будинку за означеною адресою на співвласників, які фактично проживають за такою адресою. Відповідно до вимоги про сплату заборгованості за спожитий газ від 19.12.2024 № 119/4.3.1-65338-2024/180723555 [PERSON] повідомлявся ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про існуючу заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 38022,87 грн по особовому рахунку [NUMBER] (а.с.14). IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Спірні правовідносини врегульовано Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, зареєстрованою Міністерством юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Означеними Правилами постачання природного газу передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Згідно з п. 2.1 постанови НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015. Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Положеннями ч. 4 ст. 319, ст. 322 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) визначено, що власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні споживачем вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, постанови НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам». Предметом позову є стягнення заборгованості за спожитий природний газ, обставини щодо чого встановлені та зафіксовані позивачем. V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Згідно із зазначеними в розділі IV цього судового рішення нормами законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. Заперечуючи проти позову, відповідач-1 [PERSON] посилався на письмові докази, які, на його думку, спростовують факт отримання ним природного газу за адресою: [ADDRESS] . Відповідач посилається на те, що він не проживав за означеною адресою з 23.10.2002. Разом з тим, судом встановлено, що особовий рахунок № [NUMBER] щодо газопостачання до будинку за адресою: [ADDRESS] відкритий/оформлений у травні 2022 року на ім`я споживача [PERSON] . За означеною адресою станом на травень 2022 року проживали/були зареєстровані і інші повнолітні співвласники означеного будинку, на ім`я яких міг би бути відкритий/оформлений особовий рахунок, однак відповідачем-1 жодних пояснень із даного приводу суду не надано. Більше того, твердження відповідача-1 [PERSON] щодо його не проживання та не користування наданими позивачем послугами суд вважає неприйнятними ще й тому, що матеріали справи не містять даних, на час вирішення спору, щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на відмову від користування послугами позивача та/або переоформлення особового рахунку щодо будинку за означеною адресою на співвласників, які фактично проживають у будинку. Також суд не може не зважити і на приписи законодавства щодо обов`язків співвласників нерухомого майна нести обов`язки по його утриманню та звільнення від таких обов`язків лише у випадку вчинення належних та допустимих дій, вчинюваних з ініціативи такого співвласника, спрямованих на оформлення договірних відносин із тими співвласниками, які є споживачами житлово-комунальних послуг (у розглядуваному випадку послуг із газопостачання). Доказів про те, що відповідач-1 [PERSON] звертався до позивача із заявами про відсутність його за місцем надання послуг з газопостачання у спірний період, матеріали справи не містять. Відтак, в силу положень ст. 319, ст. 322 ЦК України всі співвідповідачі (відповідачі-1,-2,-3) як власники нерухомого майна, зобов`язані утримувати його. Оцінюючи поданий представником позивача розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий розрахунок відповідачами не спростований, та в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів розрахунки, наведені позивачем. Доказів добровільної сплати заборгованості за спожитий природний газ відповідачі не надали. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах сторін по суті. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити та з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» слід стягнути солідарно заборгованість за спожитий природний газ за період з травня 2022 року по листопад 2024 року (включно) в сумі 38022,87 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №0000019418 від 25.12.2024 та №0000025444 від 09.05.2025 (а.с. 1). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зважаючи також, що відповідач-1 відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд стягує судовий збір солідарно з відповідачів-2,-3. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved