Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

19 вересня 2025 року, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами посилаючись, що 18.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77747384, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки та за умовами якого вона отримала кредитні кошти в сумі 4 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування коштами. На підставі договору факторингу № 22-02/2022 від 22.02.2022, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] на суму 13 552 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» отримало права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] на суму 13 552 грн 65 коп, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,65 грн 3% річних. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 77747384 до [PERSON] на суму 13 552 грн 65 коп, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,65 грн 3% річних. Крім цього, 24.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3699950, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки та за умовами якого вона отримала кредитні кошти в сумі 5 000 грн строком на 30 днів з терміном повернення 24.10.2021 зі сплатою відсотків та комісії за користування коштами. На підставі договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] на суму 19 723 грн 54 коп, з яких: 4 584 грн заборгованість за тілом кредиту, 14 189 грн 54 коп заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 950 грн комісія. Просили стягнути [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 33 276 грн 19 коп та судові витрати: судовий збір 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу 13 000 грн. Ухвалою судді від 25 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 3,4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Установлено, що 18.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77747384, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки та за умовами якого товариство зобов`язувалось надати відповідачці кредитні кошти в сумі 4 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування коштами 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Факт отримання коштів відповідачкою підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 02.03.2025. Докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором відсутні. На підставі договору факторингу № 22-02/2022 від 22.02.2022, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] на суму 13 552 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» отримало права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] на суму 13 552 грн 65 коп, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,65 грн 3% річних. Згідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025 №18-02/25, ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 77747384 до [PERSON] на суму 13 552 грн 65 коп, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 552 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 0,65 грн 3% річних. Отже, право вимоги за договором позики № 77747384 від 18.09.2021 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд враховує, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було погоджено строк кредитування тривалістю 30 днів, фіксована процентна ставка 1,99 % в день, при цьому докази звернення позичальника щодо його продовження або зміни дати повернення кредиту, здійснення оплати за договором у матеріалах справи відсутні. Доказів того, що між позивачем і відповідачкою укладено договір про продовження строку правомірного користування кредитом, або що відповідачка вчинила дії на пролонгацію/авто пролонгацію, суду не надано. Лише наявність у відповідачки заборгованості за договором не свідчить про продовження строку правомірного користування кредитом, і такий строк договором не визначений. З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість в межах зазначеного строку кредитування в сумі 6 388 грн, з яких: 4 000 грн тіло кредиту, 2 388 грн відсотків (4 000 * 1,99% * 30). Нарахування процентів за користування кредитом після 18.10.2021 суперечить закону. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зі змісту якої вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Крім цього встановлено, що 24.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3699950, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки та за умовами якого вона отримала кредитні кошти в сумі 5 000 грн строком на 30 днів з терміном повернення 24.10.2021 зі сплатою відсотків та комісії за користування коштами. Факт отримання коштів відповідачкою підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 11.07.2024 та довідкою про ідентифікацію [PERSON] . Докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором відсутні. На підставі договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024, позивач набув права вимоги до боржниці [PERSON] на суму 19 723 грн 54 коп, з яких: 4 584 грн заборгованість за тілом кредиту, 14 189 грн 54 коп заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 950 грн комісія. Отже, право вимоги за договором про споживчий кредит № 3699950 від 24.09.2021 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачки [PERSON] станом на 03.09.2025 становить 19 723 грн 54 коп, з яких: 4 584 грн заборгованість за тілом кредиту, 14 189 грн 54 коп заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 950 грн комісія. Так, за договором про споживчий кредит сторонами було погоджено строк кредитування тривалістю 30 днів, при цьому докази пролонгації строку кредитування у матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим проценти за користування кредитними коштами мали нараховуватись за період з 24.09.2021 по 24.10.2021 у розмірі 3 750 грн, як це передбачено п. 1.5.2 договору. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Мілоан», всупереч умов укладеного з [PERSON] кредитного договору, нарахувало відповідачці проценти в розмірі 14 189 грн 54 ко., замість належних 3 50 грн, та передало 26.07.2024 право вимоги за кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс». З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3699950 від 24.09.2021 в розмірі 9 700 грн, яка складається із: суми виданого кредиту у розмірі 5 000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 3 750 грн та комісії у розмірі 950 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню та на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за договором позики № 77747384 від 18.09.2021 та за договором про споживчий кредит № 3699950 від 24.09.2021 в загальному розмірі 16 088 грн. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 141 ЦК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 171 грн 15 коп. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 5 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial