Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] (далі - Позивачка), діючи через свого представника - адвоката Маруса І.Є., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄГАРТ ОІЛ» (далі - Відповідач) про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільенні у розмірі 15066,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 995,52 грн.. У подальшому, шляхом подачі уточнюючої заяви, Позивачка збільшила свої позовні вимоги і просить суд стягнути з Відповідача на її користь: -компенсацію за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України у розмірі 15 066,00 грн; -інфляційні втрати за період з червня по липень 2025 року у сумі 995,52 грн; -компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 20 календарних днів у сумі 5840,00 грн; -3% річних за прострочення виплати основного боргу (52104,39 грн) за 62 дні затримки - 265,37 грн. У обґрунтування позову Позивачка вказала, що перебувала у трудових відносинах з Відповідачем та була звільнена 11.05.2025 року за угодою сторін. На момент звільнення Відповідач мав заборгованість із заробітної плати перед нею у сумі 52 104,39 грн, яка не була виплачена вчасно. Зазначена сума основного боргу була стягнута в окремому наказному провадженні, але фактично коштів вона не отримала та додаткові компенсаційні виплати нараховані та виплачені не були, тому вона знову змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник Марус І.Є. не з`явилися, представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовільнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалив: здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що Позивачка працювала на посаді оператора заправних станцій ТОВ «ВЄГАРТ ОІЛ» з 11 липня 2024 року (а.с.6). 31 травня 2025 року Позивачка була звільнена за угодою сторін з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЄГАРТ ОІЛ», що підтверджується наказом №628-К/С від 30 травня 2025 року, в якому також було зобов`язано бухгалтерію виплатити їй грошову компенсацію у зв`язку зі звільненням за 21 календарний день щорічної основної відпустки, право на яку виникло з 10 липня 2024 року до дати звільнення (31 травня 2025 року) (а.с.7). На день звільнення Позивачка мала заборгованість по виплаті заробітної платні в сумі 52 104,39 грн, що підтверджується довідкою за вих. №69 від 20.06.2025 року (а.с.4). Відповідно до судового наказу, винесеного Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області у справі № 739/1295/25 від 30 червня 2025 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄГАРТ ОІЛ» на користь позивачки стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 52 104,39 грн (а.с.11). Відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 04 серпня 2025 встановлено дані про нараховану заробітну плату [PERSON] в тому числі за період з 11 липня 2024 року по 31 травня 2025 року. Відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 04 серпня 2025 встановлено, що інформація про сплату ЄСВ з січня по травень 2025 року відсутня (а.с.5). Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. За змістом абз. 3 пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абз.1 пункт 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Відповідно до абз. 2 пункту 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. За змістом пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт наявності заборгованості у розмірі 52 104,39 грн підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, зокрема, довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄГАРТ ОІЛ» № 69 від 20 червня 2025 року та Судовим наказом у справі № 739/1295/25. Зазначена сума не була виплачена Позивачці у день звільнення - 31 травня 2025 року. Будь-яких доказів про сплату заборгованості із заробітної плати на день звернення до суду з даним позовом Відповідачем надано не було. Розрахунок компенсації, наведений Позивачем (15 066,00 грн за 62 дні затримки), є вірним і відповідає вимогам законодавства. Суд погоджується з цим розрахунком. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 34 Закону України «Про оплату праці», у разі прострочення грошового зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити кредиторові інфляційні збитки, обчислені відповідно до закону. Позивачка надала розрахунок інфляційних втрат за період з 01.06.2025 по 01.08.2025 року (62 дні), використовуючи офіційні індекси інфляції. Суд визнає цей розрахунок (995,52 грн) коректним і відповідним чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Наказом Відповідача № 628 - К/С від 30.05.2025 року передбачено виплату Позивачці компенсації за 21 календарний день відпустки. Однак, як стверджує Позивачка, ця компенсація не була їй виплачена. Уточнюючою заявою Позивачка просить стягнути компенсацію за 20 днів у сумі 5840,00 грн. Суд, не маючи заперечень та доказів протилежного від Відповідача, визнає цю вимогу законною та обґрунтованою. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов`язання на боржника накладається штраф у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок Позивача (265,37 грн за 62 дні прострочення виплати суми 52 104,39 грн) є правильним і підлягає стягненню. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі Палати у складі Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 761/2747/19-ц, щодо того, що застосування заходів цивільно-правової відповідальности у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних збитків не є подвійною відповідальністю, оскільки вони мають різне правове підґрунтя та мету. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачка за законом звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, розмір якого становить 1211 грн. 20 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved