Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи Заявник звернулася до суду з даною заявою, яка мотивована тим, що в паспорті громадянина України, дипломі, трудовій книжці її ім`я зазначено по-різному, а саме: [PERSON] та [PERSON] , що є перешкодою в оформленні пенсійних виплат. Такі розбіжності в написанні імені виникли внаслідок того, що в радянський період під час перекладу з російської мови використовувалися різні варіанти написання імені. Представник заінтересованої особи подала письмові пояснення, в яких зазначила в даному випадку існує спір про право, оскільки встановлення юридичнорго факту необхідне заявниці для звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала. Інші процесуальні дії На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом В паспорті громадянина України ім`я заявниці вказано як « [PERSON] ». В дипломі про закінчення Львівського міського середнього профтехучилища №28 за спеціальністю «швея-мотористка по пошиву жіночого легкого плаття», який складений українською та російською мовами, , а також в трудовій книжці, яка заповнена російською мовою, ім`я заявниці вказано « [PERSON] ». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №133950017595 від 11.06.2025р. заявниці [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком саме з огляду на те, що її ім`я в дипломі і трудовій книжці зазначено « [PERSON] », що не відповідає паспорту громадянина України та витягу з ДРАЦС, де її ім`я « [PERSON] ». Оцінка суду Заявницею ставиться питання про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження. Зазначені обставини створюють їй перешкоди в реалізації своїх прав та слугували підставою судового процесу, що безпідставно поклало на останню обтяження щодо усунення недоліків у документах, які допущені не з її вини. Предметом заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цих фактів, а саме підтвердження трудового стажу. Зазначені факти є юридичними, оскільки від їх встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці, а чинним законодавством прямо передбачений порядок їх встановлення (розділ IV ЦПК України), вони не пов`язані з наступним вирішенням спору про право та встановлення їх іншим шляхом неможливо. Таким чином, покликання представника заінтересованої особи на наявність спору про право є неспроможними. На інші обставини, як підставу своїх заперечень проти вимог заявниці представник заінтересованої особи не покликалася. Суд переконується в тому, що диплом та трудова книжка належать заявниці, однак в цих документах її ім`я не збігається з таким, яке вказано в паспорті громадянина України. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved