Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) в особі свого представника адвоката Клубань Марії Володимирівни (далі -Клубань М.В.) звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 86 999,00 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала на посаді старшого ревізора Відділу внутрішнього аудиту Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю ПАТ «Українська залізниця» з 01.12.2016. З 30.08.2017 була переведена на посаду старшого ревізора Відділу внутрішнього аудиту Управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до витягу із наказу № Ц-42/6-В від 24.02.2022 було встановлено режим простою з 24.02.2022 до його відміни, для працівників апарату управління Акціонерного товариства «Українська залізниця», зокрема і відносно [PERSON] . Період простою тривав з 24.02.2022 до 28.02.2022. Актом простою від 24.02.2022 було засвідчено зупинення з 24.02.2022 роботи структурних підрозділів апарату управління Акціонерного товариства «Українська залізниця», що не виконують критично важливих завдань. Наказом № Ц-42/12-В від 24.03.2022 було внесено зміни до вищезазначеного наказу, якими період простою продовжено з 01.03.2022 до 31.03.2022. Наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» 389/ОС від 01.04.2022 припинено з 01.04.2022 простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24.02.2022, працівникам, зазначеним у додатку, зокрема і [PERSON] , та до припинення або скасування воєнного стану в Україні було призупинено дію трудового договору. Не погоджуючись із даним наказом, позивач оскаржила його до суду. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.11.2023 у справі №359/6714/23 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 за № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору із [PERSON] . Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 382 337,67 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2024 у справі №359/6714/23 скасовано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.11.2023 та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 06.11.2024 у справі №359/6714/23 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 04.06.2024 скасовано. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.11.2023 залишено в силі, змінивши в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 308 451,00 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь [PERSON] понесені в суді касаційної інстанції витрати на сплату судового збору в сумі 2 147,20 грн. Наказом (розпорядженням) № 1095/ос від 08.05.2024 про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено 10.05.2024 у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Таким чином, позивач вважає, що відповідач не виплатив їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.11.2023 (наступного дня, коли було прийнято рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.11.2023 у справі №359/6714/23, відповідно до якого виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу охопила період з 01.04.2022 до 23.11.2023) до 10.05.2024 - дати звільнення. Представником відповідача надано відзив, в якому зазначено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було порушено строки звернення до суду, встановлені ч.1,2 ст. 233 КЗпП України. Як зазначалося [PERSON] в позові, так і підтверджується відповідачем, 10.05.2024 між [PERSON] та АТ «Укразалізниця» було припинено трудовий договір у зв`язку зі скороченням штату. Вказане підтверджується наказом Відповідача від 08.05.2024 № 1095/ос, копію якого Позивачкою було додано до позову. Додатково зазначимо, що про видачу вказаного наказу [PERSON] було повідомлено відповідачем 10.05.2024 месенджером Viber за номером тел. 050-1567-31-54, на особисту електронну пошту [INFO] , а також листом через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Вказані факти підтверджуються і листом-відповіддю АТ «Укрзалізниця» від 28.05.2024 №ЦЦУП-13/132 на звернення [PERSON] від 11.04.2024. Так, у своєму листі від 28.05.2024 №ЦЦУП-13/132 відповідач зазначав наступне, «на виконання ст. 116 КЗпП України Вам нараховані та виплачені всі суми при звільненні, а саме: компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога відповідно до ст. 44 КЗпП України..». Також до вказаного листа відповідачем було додано наказ АТ «Укрзалізниця» від 08.05.2024 №1095/ос та розрахунок заробітної плати за травень 2024. Зазначений лист відповідача позивачка отримала 03.06.2024 витягом з веб-сторінки АТ «Укрпошта». , що підтверджується Тобто, максимальний строк, коли Позивачка отримала наказ про припинення з нею трудового договору та їй стало відомо про всі суми нараховані їй при звільненні, є дата - 03.06.2024. Отже, максимально 03.06.2024 [PERSON] стало відомо, що при її звільненні відповідачем не було їй нараховано середній заробіток за час начебто її вимушеного прогулу за період з 24.11.2023 по дату її звільнення - 10.05.2024. Поряд із тим, посилання позивачки у своєму позові (абз. 3 стор. 3 позову) на те, що вона мала «обґрунтоване очікування, що відповідачем буде оплачений і період затримки виплат на виконання рішення суду по вищевказаній справі до моменту фактичної виплати.. », є таким, що не відповідає дійсності та вводить суд в оману, з огляду на те, що максимально 03.06.2024 (а то і 10.05.2024, день, коли позивачці було направлено наказ про звільнення та розрахунок при звільненні) їй достеменно було відомо, які виплати здійснив з нею Відповідач при звільненні та була обізнана в тому, що в суму розрахунку не було включено відповідні суми середнього заробітку за період нібито її вимушеного прогулу з 24.11.2023 по 10.05.2024. Відповідно до ч.1,2 ст. 233 КЗпП України, п рацівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права , крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вже зазначалося вище, між Відповідачем та Позивачем було припинено трудові відносини 10.05.2024. Максимально датою,коли Позивачка дізналася про припинення таких відносин є 03.06.2024. А, отже, саме з зазначеної дати їй стало відомо, що Відповідач не виплатив їй середньомісячний заробіток за період з 24.11.2023 по 10.05.2024 включно. Тобто, максимально саме з 03.06.2024 Позивачці стало достеменно відомо про начебто порушення її прав Відовідачем щодо невиплати їй середнього заробітку. . В свою чергу, [PERSON] було подано позовну заяву по цій справі лише 04.02.2025 Натомість, як вбачається з вказаної норми спеціального Закону, для такої категорії справ встановлено 3 (трьох) місячний строк звернення до суду. З огляду, на те, що Позивачка дізналася про начебто порушення її права максимально 03.06.2024 , то з врахуванням встановлених 3 (трьох) місяців звернення до суду, такий строк сплинув 03.09.2024. В свою чергу, в своєму позові Позивачка не зазначила причин, з яких вона його пропустила та не просила суд його поновити. З огляду, на вказані вище обставини, просимо Шановний Суд застосувати строки звернення до суду при подачі даного позову. 2. В обґрунтування позову [PERSON] було покладено в його основу застосування ч.2 ст. 235 КЗпП України та застосування аналогії Закону. З цього приводу вважаємо за доцільне зазначити наступне. Згідно частини 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи , але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №540/2186/21, вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з дня звільнення працівника по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі. Згідно ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, у правовідносинах щодо незаконного звільнення та поновлення працівника на роботі (до яких і мають застосуватись наведені норми), ч. 2 ст. 235 КЗпП України застосовується до дати ухвалення рішення про поновлення на роботі, а з наступного дня після ухвалення такого рішення, якщо воно не було виконано, застосується ст. 236 КЗпП України. При цьому, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі,

Outcome: approved