Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

24.01.2025 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.12.2021р. по 31.03.2024р. заборгованості за послуги з постачання гарячої води в сумі 25 942,12грн., з яких 25 555,53грн. витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, абонплата, 215,34грн. пеня, 106,76грн. інфляційні нарахування, 64,49грн. - 3% річних, а також судовий збір у розмірі 3 028,00грн. В обґрунтування вимог вказує на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , і є споживачами послуг з теплопостачання. З 01.12.2021 року з ними укладений індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі згідно з тепловим навантаженням будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті позивача за посиланням:https:/ https://lmkp.lte.lviv.ua. Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Проте, всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів, відповідачі не виконали своїх зобов`язань щодо оплати за отримані послуги з постачання гарячої води, хоча такими користувалися. Таким чином, у відповідачів виникла вищевказана заборгованість та їх неправомірні дії призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 03.03.2025 відповідач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Майстришин С.Р., подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зіслалась на те, що позивач не зазначив порядок розрахунку споживання Відповідачем гарячої води згідно приладів обліку та не надав документів, що підтверджують показники приладів обліку, на підставі яких визначено обсяг спожитої теплової енергії та гарячої води. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206, в умовах воєнного стану забороняється нарахування штрафів, пені, інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій є незаконними. Зазначає, що позивач нарахував пеню та інфляційні втрати за період, який не охоплюється позовом (до червня 2024 року), що суперечить правовим нормам. У повідомленнях на оплату за січень 2024, лютий 2024, березень 2024 року пеня не зазначалася, однак у розрахунку для суду вона необґрунтовано включена. Окрім цього, поданий позивачем розрахунок штрафних санкцій станом на 22.01.2025 року містить факсимільний підпис начальника ЮПВ Іващук О., що не дає можливості підтвердити правомірність його використання та наявність згоди зазначеної особи. Позивач заявив про наявну заборгованість з 01.12.2021 року, проте з наданих ним документів випливає, що перший борг у розмірі 14 546,12 грн виник у березні 2022 року. Крім того, позовний період обмежено 31.03.2024 року, тоді як пеня та 3% річних нараховані по червень 2024 року, що суперечить заявленій даті стягнення заборгованості. Підстав для нарахування відповідачам різниці між показами загально будинкового лічильника та сумою показів всіх квартирних лічильників будинку немає, так як Відповідач щомісячно передавала покази лічильників гарячої води контролеру ЛМКП "Львівтеплоенерго" [PERSON] через телефон (Viber), що підтверджується фотознімками лічильників.(див. додаток 1) та щомісячно здійснювала платежі як за поставку теплової енергії так і за поставку гарячої води згідно з нормативами та показниками квартирних лічильників: - з 01.03.2022 по 16.05.2022 року відповідно до нормативу споживання 3,32 куб. м. на особу - з 17.05.2022 року по теперішній час згідно з показами квартирних лічильників №220227583( встановленого у ванні) та №220055313(встановленого у кухні). Квартира відповідача у період з 01.03.2022 року по 16.05.2022 року не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води, а тому плата за надані послуги мала б справлятися згідно з усталеними нормативними (нормами) споживання з розрахунку на одну особу. Дані Позивача про те, що Відповідач спожила в березні 2022р. 148тон 842,58кг гарячої води на суму 14 546,12грн. є безпідставними. За інформацією самого позивача за березень 2024 року вказано, що весь будинок (72 квартири) спожив за місяць 157.00м.куб. гарячої води, з яких лише відповідачам нараховано споживання 148.84258м.куб. Таким чином очевидно, що Позивач безпідставно завищив об`єм спожитої нею гарячої води (148,84258-7.07945) на 141,76313м.куб, що в грошовому еквіваленті складає 13504.36грн. Така сама ситуація з завищенням об`ємів споживання гарячої води спостерігається і в квітні та травні 2022 року, що тягне за собою завищення вимог оплати своїх послуг на 1337,45грн. та 2456,74грн. відповідно. Поміж тим зауважує, відповідно до акту №002966 про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 17.05.2022 року представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» зафіксовано нульові покази лічильників. Не дивлячись на це, об`єми споживання відповідно до повідомлень про оплату послуг, виданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» не відповідають показам об`єму повірених і атестованих водолічильників Відповідача на так званий небаланс, який тільки за 2023 рік спричинив розбіжність, з не відомо за що, проведених перерахунків на користь Позивача у квітні на суму 533,76грн та у грудні на 60,62грн. Особливої уваги заслуговує 2024 рік в якому ЛМКП Львівтеплоенерго приписало собі додатково: - у січні ніби то спожитих мною 75 м.куб. гарячої води (пів басейну) на суму 7144.50грн.; - у лютому 6.56388 м.куб. на суму 625.28грн.; - у березні 9.76062 м.куб. на суму 929.80грн., що легко спростовується показами моїх водолічильників гарячої води та рахунками-повідомленнями ЛМКП Львівводоканал, які додані до цього відзиву. Окрім у липні 2023 році була проведена контролером звірка показників лічильників, у якому були відображені реальні дані споживання гарячої води та відповідали даним моїм показам, що підтверджується актом про звірку лічильників ( є у Відповідача), та не долучений до позовних матеріалів даної справи. Крім того, зазначає, що син відповідача - [PERSON] хоча і прописаний за цією адресою, але проживає у дружини в місті Дрогобич Львівської області, другий син [PERSON] з лютого 2022року в ЗСУ захищає нашу країну. І до речі у березні 2022 року відповідач двічі перебувала за кордоном, про що є відмітки у її закордонному паспорті. Аналіз повідомлень на оплату послуг з теплопостачання та постачання гарячої води ЛМКП "Львівводоканал" показує, що у березні 2022 року відповідачеві самовільно, безпідставно нарахували 148,84 куб. м гарячої води, що не відповідає дійсності. Адже, реальне споживання гарячої води не перевищувало 7,08 куб. м. Подібні завищені нарахування спостерігаються у квітні 2022року, травні 2022 року, а також у січні 2024-березні 2024 року, що cумарно призвело до штучного збільшення заборгованості у розмірі 25 998,13 грн. Тобто нарахував суми з врахуванням норм понадлімітного споживання, а не з врахуванням затверджених норм споживання гарячої води за відсутності квартирних лічильників. А відтак вимоги позивача по стягненню заборгованості є безпідставними . Згідно з п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг (Постанова КМУ №630 від 21.07.2005 р.), плата має здійснюватися на підставі показів лічильників або затверджених нормативів споживання. 28 листопада 2022 року Шевченківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ у справі № 466/9384/22 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 16 102,69 грн за період з 01.03.2022 року по 30.09.2022 року. Ухвалою про скасування судового наказу від 26.01.2023 року судовий наказ було скасовано, а позивачу роз`яснено право подати позов у порядку спрощеного провадження, чого він не зробив. Це свідчить про намагання повторно заявити вимоги, які вже були предметом судового розгляду справі 466/9384/22, що суперечить принципам правової визначеності. Позивач не врахував право відповідача на пільгу як інваліда війни 3-ї групи, що мало б зменшити нараховану суму відповідно до соціальних нормативів, встановлених постановою КМУ №409 від 06.08.2014 року. А відтак, позивач проігнорував встановлений факт відсутності приладів обліку до 17.05.2022 р. та пільгу інваліда війни 3-ї групи, що впливає на розмір платежів Доказ «розрахунок суми заборгованості позивача» є неналежним так як не містить дані про дійсні об`єми споживання з врахуванням норм споживання у період з 01.01.2022 року по 16.05.2022 року та показів лічильників у період з 17.05.2022 року по 31.03.2024року. Ухвалою суду від 10.03.2025 постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 31.07.2025 відповідачка [PERSON] , від імені якої діє адвокат Майстришин С.Р. подала додаткові пояснення, згідно яких, протягом цього періоду її квартира за адресою: [ADDRESS] , не була обладнана квартирними приладами обліку гарячої води. Згідно з нормами споживання, перезатвердженими Львівською міською радою 23.09.2016 року для споживачів без лічильників, норма становить 180,00 літрів на добу на одну особу. Отже, для двох зареєстрованих осіб щоденне споживання мало становити 360,00 літрів (0,36 куб. метрів). Цей порядок нарахувань повністю відповідає вимогам Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 від 22.11.2018 року. Крім того, у період дії воєнного стану, Наказ Міністерства розвитку громад та територій України №61 від 26.03.2022 року (зареєстрований у Мін`юсті 29.03.2022 року) доповнив Методику №315 Розділом ХІІІ, п. 6, що підтверджує застосування норм споживання для таких випадків. Однак, Позивач неправомірно завищив обсяги нарахувань за цей період: Березень 2022 р.: Позивачем нараховано 148,84258 м.куб., тоді як належна норма становила (0,36м.куб.?31день)=11,16 м.куб. Різниця складає 137,68258м.куб., що за тарифом 95,26грн./м.куб. дорівнює 13 115,64 грн. зайво нарахованих коштів. Квітень 2022 р.: Фактичне нарахування Позивача: 21,12 м.куб. Належна норма: (0,36м.куб.?30днів)=10,80 м.куб.. Різниця: 10,32м.куб.. Зайво нараховано: 10,32м.куб.?95,26грн./м.куб.=983,08 грн. Травень 2022 р. (до 16.05.2022): Фактичне нарахування Позивача: 29,35312 м.куб. Належна норма: (0,36м.куб.?16днів)=5,76 м.куб.. Різниця: 23,59312м.куб.. Зайво нараховано: 23,59312м.куб.?95,26грн./м.куб.=2 247,48 грн.. Сумарно за період відсутності лічильників позивачем безпідставно нараховано відповідачу 171,5957 кубометрів гарячої води, на які зайво нараховано 16 346,20 грн З 17.05.2022 року у квартирі встановлені та повірені квартирні лічильники гарячої води (№220227583 у ванній кімнаті та №220055313 на кухні), покази яких вдповідач систематично передає. Згідно з Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», облік комунальних послуг має здійснюватися на підставі показань таких приладів. Проте, ЛМКП Львівтеплоенерго продовжило завищувати обсяги споживання, особливо у 2024 році: Січень 2024 р.: позивачем безпідставно нараховано 75м.куб. гарячої води на суму 7 144,50 грн. Лютий 2024 р.: Позивачем безпідставно нараховано 19м.куб. на суму 1 809,94 грн. Березень 2024р.: Позивачем безпідставно нараховано 3м.куб. на суму 285,78 грн. Зазначені завищення легко спростовуються фотографіями фактичних показів її водолічильників та рахунками-повідомленнями ЛМКП Львівводоканал, які наявні в матеріалах даної справи. Крім того, нарахування за так званий «небаланс» проводилися некоректно, що є порушенням встановленої Методики №315: Лютий 2024 р.: - Небаланс за даними Позивача: (29,8/136,2х30)=6,56388м.куб. - Належний небаланс (за фактичними даними): (29,8/136,2х11)=2,40675м.куб. - Різниця: 4,15713м.куб. - Зайво нараховано: 4,15713м.куб.х95,26грн.=396,01 грн. Березень 2024 р.: - Небаланс за даними Позивача: (27,5/129,5х13)=2,76062м.куб. -Належний небаланс (за фактичними даними): (27,5/129,5х10)=2,12355м.куб. -Різниця: 0,63707м.куб.. -Зайво нараховано: 0,63707м.куб.х95,26грн.=60,69 грн. Таким чином, додаткові обсяги споживання гарячої води, безпідставно нараховані позивачем за січень, лютий, березень 2024 року (сумарно 97м.куб.), разом із некоректно розподіленими обсягами небалансу (4,7942м.куб.), у сукупності становлять 101,73978м.куб. безпідставно нарахованих кубометрів, що призвело до завищення суми на 9691,73 грн. Загальна сума безпідставно завищених нарахувань, що включає як приписки об`ємів споживання гарячої води за березень, квітень, травень 2022 року (період без лічильників), так і необґрунтовані нарахування за січень, лютий, березень 2024 року (період з лічильниками, включно із завищеними небалансами), становить 26 037,93грн. Ця сума перевищує розмір заявленої позивачем заборгованості, що є незаперечним свідченням повної безпідставності його вимог (Додаток 3). Важливим доказом визнання позивачем безпідставності своїх вимог є факт звірки показників лічильників гарячої води №220227583 та №220055313, яка відбулася у липні 2025 року після неодноразових звернень відповідача до ЛМКП Львівтеплоенерго. За результатами цієї звірки показники лічильників були приведені у повну відповідність до показань, які подавала [PERSON] , та були зменшені на 167 кубометрів (незаконно приписаних) за період з 17.05.2022 року по 30.06.2025 року (Додаток 4). З них 97 кубометрів припадає саме на позовний період з встановленими лічильниками. Це однозначно вказує на те, що позивач визнав завищення своїх нарахувань. Підсумовуючи всі наведені доводи, які ґрунтуються на первинних документах (повідомленнях на оплату ЛМКП Львівтеплоенерго, рахунках-повідомленнях ЛМКП Львівводоканал та фотознімках водолічильників) і повністю відповідають вимогам Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також положенням Наказів Мінрегіону №315 від 22.11.2018 та №61 від 26.03.2022, вважає, що ЛМКП Львівтеплоенерго за позовний період необґрунтовано та безпідставно завищило об`єм поставленої Відповідачу гарячої води на 273,3899 куб. метри. Це призвело до висунення необґрунтованої та незаконної вимоги оплати у розмірі 26 037,93 грн. Зазначені факти свідчать про повну безпідставність та необґрунтованість заявлених ЛМКП «Львівтеплоенерго» грошових вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.12.2021 року по 31.03.2024 року до [PERSON] і є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. 05.11.2025 представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лутчин Р.Б. подала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за період з 01.12.2021 по 31.03.2024, - за послугу з гарячого водопостачання у розмірі 13 071 грн.02 коп.; - пеня у розмірі 215 грн.34 коп., - інфляційні нарахування у розмірі 106 грн.76 коп., -3%річних у розмірі 64 грн.49 коп., а також 3028 грн.00 коп. судового збору. 09.12.2025 позивачка [PERSON] , від імені якої діє адвокат Майстришин С.Р., подали письмові пояснення на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування пояснень зіслалась на те, що зазначений перерахунок став можливим виключно на підставі заяви відповідачки [PERSON] щодо проведення звірки показів лічильників. У результаті цієї звірки були виявлені суттєві розбіжності, а саме безпідставно внесені завищені обсяги споживання за період з 17.05.2022р по 31.03.2023, що призвело до неправомірного формування надмірної заборгованості. Таким чином, позивач, подавши дану заяву про зменшення позовних вимог на 12 484,51 грн, прямо визнав факт невірності та необґрунтованості первинного розрахунку, який ліг в основу позову. Це свідчить про помилковість первинного розрахунку, що підтверджує неналежне виконання позивачем обов`язку доказування достовірності своїх нарахувань відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. А також, той факт, що позивач здійснив перерахунок лише після наполегливої вимоги відповідачки, а не з власної ініціативи, свідчить про його недобросовісну процесуальну поведінку. Разом із тим, здійснюючи частковий перерахунок, позивач не усунув усіх неправомірних нарахувань за період з 01.12.2021 року по 16.05.2022 року, коли квартира Відповідачів не була обладнана лічильниками гарячої води. Нарахування за цей період повинні були здійснюватися виключно за нормами споживання 0,36 куб.м на добу для двох осіб відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Наказу Мінрегіону № 61 від 26.03.2022 року. Вчинені позивачем дії, включно з самостійним перерахунком, який раніше він визнавав неможливим, свідчать про відсутність добросовісності у процесуальній поведінці, умисне ухилення від виправлення помилок та затягування розгляду справи. Враховуючи наведене, заявлені Позивачем вимоги є суперечливими, недобросовісними та незаконними. Фактичний перерахунок заборгованості, здійснений позивачем, охопив лише період з 17.05.2022 р. по 31.03.2024 р. (тобто період, коли у квартирі були встановлені лічильники). А отже, за період з 01.12.2021р. по 16.05.2022р. незаконно нараховано 171,5957куб.м гарячої води, що еквівалентно сумі 16 346,20 грн. Зважаючи на поданий розрахунок, у відповідачів наявна переплата в розмірі 3275,18грн. (16346,20грн. - 13071,02грн.). Просить у позові відмовити. Представник позивача в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових пояснень. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволення з таких мотивів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77 ЦПК України). Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації №3 від 15.10.2025 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Ухвалою суду від 26.01.2023 року у справі №466/9384/22 було скасовано судовий наказ від 28.11.2022 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 16 102,69 грн. за період з 01.03.2022 по 30.09.2022, а також 248,10 грн. судового збору. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. З 01.12.2021року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» з відповідачами укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, який за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 08.09.2021року. Відповідно до п.5 вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Як встановлено судом, у період з 01.03.2022 по 16.05.2022 року квартира відповідачів не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води. Згідно з копії акту №002966 від 17.05.2022 року, розподільні прилади обліку гарячої води №220227583 та №220055313 у квартирі [ADDRESS] були прийняті на абонентський облік ЛМКП «Львівобленерго» 17.05.2022 року Згідно розрахунку про нарахування та оплату послуги постачання гарячої води за період з 01.12.2021 по 31.03.2024 року заборгованість за адресою: [ADDRESS] визначена в сумі 13 071,02 грн., пеня 215,34грн., 106,76грн. інфляційні нарахування, 64,49грн. 3% річних. Відповідно до положеньст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч. 1ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019№ 1182. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Відповідно до п.п.4 ч.3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку, розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої (крім обсягу, витраченого на загально будинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Відповідно до п.15 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019№ 1182, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики розподілу. Згідно з розділом IX Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загально будинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загально будинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньо будинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку. Різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загально будинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З змісту позовної заяви житловий будинок [ADDRESS] обладнано загально будинковим вузлом обліку гарячого водопостачання. Поряд з цим, жодних доказів на підтвердження вказаного (в тому числі актів про встановлення ВО ГВП та гарантійних свідоцтв лічильників води), відомостей про періодичну повірку загальнобудинкового вузла обліку гарячого водопостачання матеріали справи не містять. Відповідно до підпунктом 3 пункту 4 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. З огляду на наведене, показники засобів обліку, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку, не можуть прийматися до розрахунку за послуги. Матеріали справи не містять доказів, що засоби вимірювальної техніки у будинку на [ADDRESS] у визначений законодавством строк пройшли повірку, а тому доводи позивача про те, що їх показники повинні прийматися до розрахунку, є необґрунтованими. Крім того, суд враховує, що фактичний перерахунок заборгованості, здійснений позивачем, охопив лише період з 17.05.2022 р. по 31.03.2024 р. (тобто період, коли у квартирі були встановлені лічильники). Стосовно нарахування відповідачам заборгованості в період з 01.12.2021р. по 16.05.2022р. ( коли квартира не була обладнана приладом обліку гарячого водопостачання) у розмірі 171,5957куб.м гарячої води, як різниці між обсягом гарячої води, спожитим за показами загально будинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води суд враховує таке. Позивачем не підтверджено надання за вказаний період показів усіх квартирних приладів обліку гарячої води в будинку та достовірність таких показів, їх відповідність фактичним показникам кожного з лічильників, оскільки представники позивача не проводили звірки правильності наданих показів квартирних лічильників з їх фактичними показами. Відсутні докази і фактичного споживання відповідачами гарячої води у такому об`ємі. За таких обставин, з урахуванням позиції сторони відповідачів, яка категорично заперечує проти споживання гарячої води у таких обсягах, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків заборгованості відповідачів за надані послуги з постачання гарячої води. Окрім того, суд враховує, що такий обсяг води, нарахований за спірний період у квартирі, у якій зареєстровано двоє осіб, є явно непропорційним, необґрунтованим та виходить за межі розумного. Покладення на споживача, у якого відсутній прилад обліку гарячої води, обов`язку оплати усієї різниці між загальним обсягом спожитої у багатоквартирному житловому будинку гарячої води і обсягом води, використаної споживачами у приміщеннях, оснащених індивідуальними приладами обліку, згідно вчасно поданих ними показників лічильників, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст.3 ЦК України, якими є справедливість, добросовісність, розумність. Суд зазначає, що відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми споживання комунальних послуг це кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, норми споживання використовуються для здійснення нарахувань за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі і за послуги гарячого водопостачання при відсутності лічильників води (квартирних і будинкових). Пунктом 6 розділу ХІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі житлово-комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва і житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. зі змінами від 29.03.2022р., передбачено для споживачів, приміщення яких не обладнані засобами розподільного обліку, застосовується норма споживання відповідної комунальної послуги, встановлена органом місцевого самоврядування з урахуванням кількості фактично проживаючих та коригуючого коефіцієнту. Львівською міською радою 13.12.2019 прийнято рішення №1147 «Про затвердження нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населенням з системи комунального водопроводу ЛМКП «Львівводоканал», за яким добова норма для споживачів, які мають централізоване гаряче водопостачання, централізоване холодне водопостачання та повноцінну ванну складає 380 л, з яких 200л холодної та 180л гарячої води. Отже, місячна норма споживання гарячої води на одну особу буде складати 180 л*30 діб= 5,4 м3 води, на двох осіб відповідно 10,8м3. Поряд з цим, надані позивачем розрахунки споживання відповідачами гарячої води, зокрема в березні 2022р. в об`ємі 148,84м3, що в понад 10 разів перевищують вказану норму, породжує обґрунтований сумнів у дійсності та правильності таких розрахунків. Жодних інших належних та допустимих доказів, окрім вищенаведеного власного розрахунку боргу за надану послугу з постачання гарячої води за належною відповідачам квартирою, суду надано не було. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 року по 31.03.2024 року в розмірі 13 071грн. 02коп. у зв`язку із цим не підлягають задоволенню і інші вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed