Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив: змінити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Городенківського районного суду від 04.08.2025, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі - 5000 грн, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 24.10.2025 на виконання ували суду від 08.10.2025 по справі № 342/979/25 позивач подав позовну заяву у новій редакції. Із поданої позовної заяви від 23.10.2025 вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якій просить суд: змінити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Городенківського районного суду від 04.08.2025, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі - 5000 грн, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ. На підставі судового наказу від 04.08.2025 виданого Городенківським районним судом з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на корись [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Від виконання батьківських обов`язків він не ухиляється, проте вважає, що аліменти у розмірі 1/4 доходу є надмірними та неспівмірними із реальними потребами дитини та його іншими фінансовими обов`язками. Його дохід складається з постійної частини та додаткових надбавок, розмір яких змінюється щомісячно. До видачі судового наказу він добровільно щомісячно передавав матері дитини, тобто відповідачці по 5000 грн, чого було достатньо для забезпечення дитини і жодного разу відповідач не заявляла про недостатність цієї суми. Позивач наголошує, що він є люблячим батьком і завжди піклується про свою дочку. В жодному разі не хоче її обмежувати у чомусь та надає їй усе необхідне для нормального розвитку та життя. Оскільки, він регулярно забирає дочку, проводить з нею час. Купує одяг, продукти, іграшки й інші речі, що підтверджується наявними чеками, то на його думку 5000 грн щомісячно є достатньою та можливою для нього сумою аліментів. Разом з тим, просить суд врахувати, що він має й інші фінансові зобов`язання та витрати. Окрім утримання дитини, він сплачує комунальні послуги за будинок, у якому проживає з матір`ю та за будинок свого батька. Також. допомагає бабусі, якій 72 роки, купуючи їй медикаменти. Як військовослужбовець, позивач також змушений самостійно купувати амуніцію та розпорядження, оскільки держава його повністю цим не забезпечує. Ці обставини свідчать про значене фінансове навантаження, яке він несе, виконуючи не лише батьківські, але й інші моральні та соціальні обов`язки. Досудове врегулювання спору поводилося шляхом усних переговорів із відповідачкою. В ході їхньої розмови відповідач погодилася та повідомила, що звернеться до свого адвоката для підготовки документів і встановлення розміру аліментів у розмірі 5000 грн щомісячно. Проте, до теперішнього часу вона цього н зробила, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Також, позивач зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Ухвалою суду від 05.11.2025 прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовною заявою заяви [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачкою 27.11.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні даного позову відмовити. Зазначає, що позовна заява не підтверджена належними і доступними доказами та не підлягає до задоволення. Оскільки з часу роздільного проживання позивач не виконував обов`язки по утриманню дитини добровільно, вона була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів, в якому просила визнати їй стягнення аліментів у мінімальному розмірі , визначеному ст.183 СК України. Позивачем не подано жодного належного і допустимого доказу зміни його сімейного стану. Погіршення стану здоров`я або матеріального становища. Позивач ствердив, що аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу є для нього надмірними, проте доказів цього не надав. Відрахування аліментів із заробітної плати позивача за судовим наказом складає лише 25%, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Сторони, їх представники в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач 24.10.2025. через канцелярію суду, подав заяву в якій просив суд розглянути справу № 342/979/25 без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка в поданому відзиві просила судовий розгляд справи проводити без її участі. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, згідно гл.10 ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.01.2025 Городенківським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . 04 серпня 2025 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ згідно якого стягуються з [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 31.07.2025 і проводиться до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 04.08.2025. [PERSON] не погоджуючись із розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання дитини звернувся із вищевказаним позовом до суду. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Пунктом 4 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Частиною 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ч.8 ст.170 ЦПК України судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Враховуючи, що позивач [PERSON] не є стягувачем аліментів, а є їх платником, відповідно він не може просити суд про зміну способу стягнення, який просила [PERSON] звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі вищенаведеного суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, у зв`язку з тим, що тільки [PERSON] як одержувач аліментів, наділена абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів, а не позивач, який на підставі судового наказу виданного 04.08.2025 по справі № 342/748/25, є платником аліментів. Відповідно до ст. 170 ЦПК України [PERSON] має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу, а не із позовом про зміну способу стягнення аліментів, що відповідно є підставою для відмови в задоволенні даного позову. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. Частиною 6 даної статті визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. На підставі вищенаведеного, судових витрат по даній справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed