Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №8290210525 від 24.05.2025 в розмірі 18320 грн. звернулося ТОВ "ІННОВА-НОВА". В обґрунтування позову зазначає, що 24.05.2025 між ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", яке у вересні 2025 року було перейменоване на ТОВ "ІННОВА-НОВА", та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8290210525. Зазначає, що вказаний договір було укладено в електронному вигляді, шляхом подання відповідачем заяви на отримання кредиту і виконання дій, які свідчать про укладення договору. Вказує, що враховуючи вимоги Закону України "Про споживче кредитування" та Закону України "Про електронну комерцію", ст.639 ЦК України, договір від 24.05.2025 є письмовим правочином та відповідає формі, визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами всіх істотних умов договору. Позивач зазначає, що умовами договору визначено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, процентів за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказує, що кредитодавець виконав зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 8000 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1% та комісії за надання кредиту в розмірі 15%, а відповідачка належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, кредит не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила, чим порушила умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 20.10.2025 становила 18320 грн. та складалась з 8000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 9120 грн. заборгованості за відсотками, 1200 грн. заборгованості за комісією. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 28.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам було встановлено строки для подання заяв по суті справи. У поданому відзиві представник відповідачки зазначає про те, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана необхідна інформація відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Крім того зазначає, що кредитні договори повинні мати чітку і прозору процедуру укладення, з детальним роз`ясненням усіх умов позики, процентних ставок, комісій та інших витрат, а у даному випадку, ці вимоги не виконано, що може призвести до порушення прав відповідачки, як споживача фінансових послуг. Вважає, що використання виключно гіперпосилання для ознайомлення з Офертою не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення. Крім того зазначає, що ідентифікація за платіжною карткою є недостатньою для підтвердження особи, оскільки платіжна картка не є документом, що посвідчує особу, а лише підтверджує можливість використання певного платіжного інструменту. Зазначає, що відповідачка не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Крім того зазначає, що позивачем не доведено факт існування заборгованості за кредитним договором, так як матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного факту. Вважає несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Просять відмовити в задоволенні позову і у зв`язку з недоведеністю позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів. 24.12.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому вказав, що позиція представника відповідача нічим не доведена та спростовується доказами, доданими до позовної заяви. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні з договору про надання грошових коштів в кредит №8290210525 від 24.05.2025 встановлено, що цього числа між ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" та [PERSON] в електронній формі було укладено договір. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2025 року ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" було перейменоване на ТОВ "ІННОВА-НОВА". Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України цифровий підпис - це аналог власноручного підпису, а за визначенням Закону України "Про електронні довірчі послуги" цифровий підпис - це електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, при цьому такі дані мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язаними з жодною іншою особою. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами таких договорів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом встановлено, що договір про надання грошових коштів у кредит №8290210525 від 24.05.2025 підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір електронним підписом, відповідачка підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаного положення кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З вказаного договору вбачається, що на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується отримати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитними коштами та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 8000 грн. (п.2.3 договору), тип кредиту кредит (п.2.4), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів (п.2.5 договору), тип процентної ставки фіксована (п.2.6 договору). Стандартна процентна ставка становить 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 днів календарних днів з дати укладення цього договору, 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або дати фактичного повернення всієї суми (п.2.6.1 договору). Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту (п.2.7 договору). Відповідно до додатку №1 до договору про надання грошових коштів у кредит №8290210525 від 24.05.2025, який підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, сторонами погоджено графік платежів. Згідно із графіком платежів, загальна сума платежів за розрахунковий період складає 36128 грн., сума процентів за користування кредитом складає 26928 грн. Загальна вартість кредиту складає 36128 грн. Окрім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, та у паспорті кредиту містяться аналогічні умови щодо суми і строку кредиту та процентів за користування кредитними/позичковими коштами. З квитанції до платіжної інструкції №20232-1354-220270594 від 24.05.2025 та листа ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" від 06.10.2025 встановлено, що 24.05.2025 ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" була проведена успішна операція на суму 8000 грн. на банківську картку відповідачки [NUMBER] , номер якої було вказано нею при укладенні договору про надання коштів у кредит. Відповідно до довідки АТ "Ощадбанк" від 04.12.2025, банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 25.05.2025 було зараховано кредитні кошти в розмірі 8000 грн., емітовано на ім`я [PERSON] . Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що позивачем зобов`язання за договором про надання коштів в кредит №8290210525 від 24.05.2025 було виконано та [PERSON] надано грошові кошти на умовах, передбачених договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачкою кредиту в ТОВ "ІННОВА ФІНАНС". Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що за період з 24.05.2025-10.10.2025 відповідачкою було здійснено лише один платіж (09.08.2025) в розмірі 2000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором про надання коштів в кредит. Вказані кошти зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, що підтверджується вказаним розрахунком заборгованості, а відтак з урахуванням відсутності наданих відповідачем доказів, які б спростовували заборгованість у заявленому позивачем розмірі суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту у розмірі 8000 грн. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за кредитним договором обов`язок кредитодавця передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути кредитодавцю грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Таким чином, кредитний договір вважається виконаним в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором. Судом встановлено, що при укладенні договору про надання грошових коштів у кредит №8290210525 від 24.05.2025 сторони досягнули спільної згоди та встановили базову процентну ставку у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 днів календарних днів з дати укладення цього договору, 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або дати фактичного повернення всієї суми. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №824/399/17). Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем, борг [PERSON] зі сплати відсотків за договором про надання коштів у кредит №8290210525 від 24.05.2025, заявлений позивачем до стягнення за період 24.05.2025-10.10.2025, з врахуванням внесених відповідачкою коштів на погашення заборгованості за відсотками становить 9120 грн., а відтак до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі, який на даний час не сплачений. При цьому судом враховано, що відповідно до Закону України "Про споживче кредитування" денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" положення частини 5 статті 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Оскільки договором про надання коштів у кредит визначено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 1% та 0,87%, то нарахування відсотків позивачем в даному випадку було здійснено правомірно. Відповідно до умов договору про надання коштів у кредит №8290210525 від 24.05.2025, [PERSON] отримала в кредит грошові кошти зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1200 грн). Пунктом 11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В договорі від 24.05.2025 визначено, що метою кредиту є споживчі (особисті) потреби, а отже кредит за ним є споживчим і тому підлягає регулюванню Законом України "Про споживче кредитування". Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування", до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, в тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п.2.7 договору від 24.05.2025, комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. При вирішенні спору, суд виходить з того, що позивачем доведено в суді природу комісії за договором, яка визначена як комісія за надання кредиту і її існування передбачено ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування". Оскільки на даний час комісія, пов`язана з наданням кредиту [PERSON] не сплачена, то і в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Окрім того судом враховано те, що відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості (за основною сумою боргу та за відсотками за користування кредитом та комісією за надання кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості приймається судом як достовірний. Розрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачкою не надано. Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17). Також при вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків та комісії за надання кредиту. Зважаючи на встановлені судом обставини, оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, при цьому розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, не спростований жодними належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов кредитного договору, а тому з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачка порушила свої зобов`язання за договором про надання коштів в кредит, а тому з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором №8290210525 від 24.05.2025 у розмірі 18320 грн. За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved