Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту рішення - ТОВ «Споживчий центр») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором станом на дату подання позову в загальному розмірі 23120 грн. 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 8000 грн. 00 коп., за процентами - 9520 грн. 00 коп., комісією за надання кредиту - 400,00 грн., комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 1200,00 грн. 00 коп. та неустойкою - 4000 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 18 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] як позичальником, було укладено кредитний договір (оферти) №18.01.2025-100001199, за яким відповідачу а умовах строковості, платності і поворотності шляхом перерахування на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу, був наданий кредит в сумі 8000,00 грн. строком на 14 днів. Вказаний кредитний договір був укладений відповідно до ст.ст.11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі шляхом підписання відповідачем електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого у смс-повідомленні за фінансовий номер 0671007113, пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту, що свідчить про акцептування нею умов договору. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь зазначену вище суму заборгованості, а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник ТОВ «Споживчий центр» згідно письмового клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви, прохав розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 9). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.47-48). В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 08 січня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 18 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений кредитний договір №18.01.2025-100001199 (кредитної лінії), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Е438 (код з смс-повідомлення), надісланого їй позивачем на зазначений нею фінансовий номер 0671007113, електронних документів, що містять істотні умови договору, а саме: 1) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), розміщеної на веб-сайті кредитодавця в загальному доступі, а також в особистому кабінету позичальника на веб-сайті кредитодавця; 2) заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання нею конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; 3) відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при її ідентифікації на сайті (а.с.10-16). Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти): 1) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності; способом перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту є банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4790-72ХХ-ХХХХ-5350; 2) днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з його поточного рахунку; 3) проценти нараховуються щоденно з дня надання позичальнику кредиту включно до дати фактичного повернення; комісія нараховується у порядку, встановленому договором (а.с.10-13). Відповідно до умов кредитування, визначених в заявці кредитного договору №18.01.2025-100001199 (кредитної лінії), датою надання кредиту є 18 січня 2025 року; сума кредиту становить 8000,00 грн.; строк, на який надається кредит, становить 140 днів з дати його надання; датою повернення (виплати) кредиту є 06 червня 2025; процентна ставка «Стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,0% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована процентна ставка у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за тими, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія, повязана з наданням кредиту, - 5% від суми кредиту, що дорівнює 400,00 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 400,00 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка в сумі 120,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання (неналежного) виконання кожного окремого зобовязання незалежно від суми невиконаного (неналежно) виконаного зобовязання; загальний розмір процентів згідно з графіком платежів - 9520,00 грн. (а.с.13-15). Прийняття (акцептування) відповідачем [PERSON] пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) підтверджується наданою нею, як позичальником, відповіддю про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №18.01.2025-100001199 (кредитної лінії) на умовах, які містяться у зазначених вище оферті та заявці (а.с.14-16). 18 січня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» на виконання умов кредитного договору №18.01.2025-100001199 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 8000 грн.00 коп. на рахунок відповідача [PERSON] , платіжним засобом до якого є картка за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту та способу його надання на платіжну карту позичальника згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору (а.с.22). Зарахування 18 січня 2025 року кредитних коштів в сумі 8000,00 грн. на картковий рахунок відповідача та користування ним кредитними коштами підтверджується звітом по картці субконто, що відображає всі операції, проведені за кредитним договором №18.01.2025-100001199 (а.с.38-46). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №18.01.2025-100001199 за період з 18 січня 2025 року по 06 червня 2025 року загальна сума заборгованості відповідача становить 23120,00 грн., з яких: основний борг - 8000,00 грн., проценти - 9520,00 грн., неустойка - 4000,00 грн., комісія за надання кредиту - 400,00 грн. та комісія за обслуговування - 1200,00 грн. (а.с.23). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 18 січня 2025 року кредитного договору та отримання від позивача кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір №18.01.2025-1000011099 від 18 січня 2025 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Е438, отриманого нею на номер фінансового телефону [NUMBER] у вигляді смс-повідомлення, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Споживчий центр» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора Е438 суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, з урахуванням викладеного, включення позивачем до умов кредитного договору плати у формі комісії за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту (400,00 грн.) та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200,00 грн. (по 400,00 грн. за кожний із трьох чергових періодів, наступних за першим згідно з графіком платежів) відповідає положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та є правомірним. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №18.01.2025-100001199 від 18 січня 2025 року, вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 8000,00 грн., заборгованість за процентами - 9520,00 грн., заборгованість за комісіями: за надання кредиту - 400,00 грн. та за обслуговування кредитної заборгованості - 1200,00 грн.. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів на виконання договірних зобов`язань. Наведений позивачем ТОВ «Споживчий центр» розрахунок заборгованості [PERSON] відповідає умовам кредитного договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі: 1) нарахування процентів за перші сім чергових періодів (з 18 січня 2025 року по 25 квітня 2025 року) з розрахунку: 1,0% від суми кредиту (8000,00 грн.), що становить 80,00 грн. в день та в загальній сумі 7840,00 грн. за 98 днів (80,00 грн. х 98 днів); 2) нарахування процентів за наступні три чергових періоди (з 26 квітня 2025 року по 06 червня 2025 року) з розрахунку: 0,5% від суми кредиту (8000,00 грн.), що становить 40,00 грн. в день та в загальній сумі 1680,00 грн. за 42 днів (40,00 грн. х 42 дні); 3) загальна сума заборгованості за процентами складає 9520,00 грн. (7840,00 грн. + 1680,00 грн.). При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору, укладеного між нею та позивачем ТОВ «Споживчий центр». Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним. Судом також враховується, що у даній справі дії позивача, як фінансової установи, щодо виконання договору не оскаржені; власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий; клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту, процентами та комісією. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за кредитним договором №18.01.2025-100001199 від 18 січня 2025 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом та комісії) у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 8000 грн. 00 коп., процентами за користування кредитом в сумі 9520 грн. 00 коп., комісією за надання кредиту в сумі 400,00 грн. та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200,00 грн., а всього в загальному розмірі 19120 грн. 00 коп.. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] неустойки в розмірі 4000 грн. 00 коп. суд приходить до наступного висновку. На обгрунтування підстав стягнення з відповідача неустойки представник позивача посилався на п.17 кредитного договору (заявки кредитного договору), яким визначено розмір неустойки - 120,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобовязання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобовязання, а також на положення Закону України «Про споживче кредитування», за яким з урахуванням змін, внесених Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобовязань. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку пені за порушення відповідачем умов договору №18.01.2025-100001199 від 18 січня 2025 року розмір неустойки становить 4000 грн. 00 коп. (а.с.23). Разом з тим, відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. Зазначена обставина є загальновідомою та не потребує доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч.2 ст.4 ЦК України). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23, від 12 лютого 2025 року №758/5318/23), згідно яких тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, враховуючи дату укладення сторонами по справі кредитного договору №18.01.2025-100001199 - 18 січня 2025 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, відповідач [PERSON] звільняється від сплати неустойки за даним договором, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню кредитодавцем. Отже, правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки в сумі 4000,00 грн. 00 коп., як складової частини заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому позов ТОВ «Споживчий центр» в цій частині задоволенню не підлягає. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Споживчий центр» кошти по сплаті судового збору в розмірі 2003 грн. 30 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 419 грн. 10 коп. (17,301038 %), при цьому 17,301038 % = 4000 грн. 00 коп. (сума неустойки, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed