Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 131031 від 14.04.2018 року, (укладеним між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна») в загальному розмірі 20271 грн 17 коп (15489 грн 00 коп сума заборгованості, із яких: 4500 грн 00 коп основний борг; 8829 проценти, 2160 грн. 00 коп- штрафи; а також 3386 грн 89 коп- інфляційні втрати; 1395 грн 28 коп - 3% річних), вказуючи на те, що остання, в порушення умов договору, не сплачує своєчасно коштів на повернення суми боргу та процентів, в результаті чого утворилася вказана заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача за договором факторингу. Також просить для подання вказаного позову поновити строк позовної давності, який продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19, та воєнного стану в Україні. Представник позивача - ТОВ «ВІН ФІНАНС`в судове засідання не з`явився. У наданій заяві просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У наданих додаткових поясненнях зазначив про наявність підстав для задоволення позову; також вказав, що сума витрат на професійну допомогу, визначену стороною відповідача в розмірі 6000 грн, є завищеною та не співмірною зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки - адвокат Кравченко В.В. в судове засідання не з`явився. У наданій заяві просив відкласти розгляд справи у зв`язку з зайнятістю в іншій справі. Неявка відповідачки та її представника не є перешкодою для розгляду справи відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України. Підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, оскільки за клопотанням сторони відповідача розгляд справи неодноразово відкладався; крім того представником відповідача надано відзив на позов, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами; також з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ст. 275 ЦПК України. У наданому відзиві представник відповідачки заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю; кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, а отже є нікчемним; позивачем не надано доказів на підтвердження підписання відповідачкою як кредитного договору так і невід`ємних його складових: правил надання грошових коштів у позику, додаткові угоди, отримання відповідачкою грошових коштів у позику; відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець дотримався вимог, передбчаених ч.2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк; не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою коштів за кредитним договором, який не містить в собі достеменного посилання на обставину отримання відповідачкою таких послуг та будь-яких грошових коштів; розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який би підтверджував отримання кредитних коштів, користування ними укладення договору, тому не є належним доказом існування заборгованості за вказаним кредитним договором; заборгованість, яку просить стягнути позивач, є несправедливою в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації; відповідачці не вручено повідомлень про відступлення права вимоги; правовідносини між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 131031 виникли 14.04.2018 року, тобто раніше, ніж було укладено договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та гарантія» (ТОВ Він Фінанс»), а також у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином; через два дні після укладання договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року, у ТОВ «Авентус Україна» було відсутнє право вимоги до відповідачки за вказаним договором кредиту; до ТОВ «Він Фінанс» не перейшло право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 131031 від 14.04.2018 року; у додаткових угодах, додатках до договору, актах прийому-передачі не міститься жодної інформації щодо позичальника, загальної суми боргу, залишку заборгованості по основному боргу, про передачу ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги серед інших боржників і до [PERSON] за спірним договором про надання фінансового кредиту; просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, зазначені в окремому клопотанні; стягнути з позивача на користь відповідачки понесені судові витрати 6000 грн за професійну правничу допомогу. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні 14.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту за № 131031 (надалі Договір), відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в сумі 3500 грн 00 коп строком на 30 днів (п.1.1, 1.4 Договору) з визначенням фіксованої процентної ставки 0,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього Договору, починаючи з з наступного дня після дня надання кредиту (п.1.2, 1.2.1); сукупна вартість кредиту складає 127 % від суми кредиту (в процентному виразі) або 4445 грн 00 коп (грошовому виразі), проценти (відсотки) за користування кредитом 27,00 % від суми кредиту (в процентному виразі) або 945 грн 00 коп (у грошовому) (п.1.3.1.3.1); кредит надається шляхом: перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта, здійснення грошового переказу на ім`я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п.1.5); сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.3.1). Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника (а.с. 34-35). Графіком розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 131013 від 14.04.2018 року визначено клієнту [PERSON] дату повернення кредиту та сплату відсотків не пізніше 14.05.2018 року, при цьому загальна сума становить 4445 грн 00 коп, із яких: 3500.00 грн - сума кредиту, 945.00 грн - сума нарахованих відсотків (а.с. 36). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка після укладення шлюбу 09.07.2025 року, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 64, 72). 12.04.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено договір факторингу № 1, за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1 Договору) (а.с.19-21). 15.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено Додаткову угоду за № 8 до договору факторингу № 1, згідно з якою сторони погодилися: викласти п.3.1.1 Договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги окремо, та складає 25.5% від основної суми заборгованості; викласти п.3.1.2 Договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог і складає 641698.13 грн та сплачується п`ятьма платежами (а.с.10). Відповідно до наказу директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за № 55-к від 25.07.2024 року, з 25.07.2024 року перейменовано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (а.с. 37). Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна», загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 13031 від 14.04.2018 року [PERSON] за період з 14.04.2018 року по 15.11.2018 року становить: 15425 грн 00 коп, із яких: 3500.00 грн - основний борг, 945.00 грн та 5103.00 грн - проценти, 1000 - штраф, 10080.00 грн - пеня; 5203.00 - сплачені платежі (а.с. 11-15). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, сума інфляційних втрат сума 3% річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року становить, відповідно, 3386 грн 89 коп та 1395 грн 28 коп (а.с. 3-5). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, підтверджується, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.8). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п .6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У силу ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Згідно з положеннями ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст.1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 року у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17. На підставі наданих доказів судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 131031, який укладений в електронній формі між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, виникли 14.04.2018 року, у той час, як договір факторингу № 1 між ТОВ «ВІН ФІНАНС» та ТОВ «Авентус Україна» був укладений 12.04.2018 року, - за два дні до того, як відповідачка уклала вищевказаний кредитний договір. Тобто, на час укладення договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року у ТОВ «ВІН ФІНАНС» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 131031, який станом на 12.04.2018 року ще не був укладений. У даному випадку суд приходить до висновку, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не набуло права вимоги до відповідачки. Таким чином, ТОВ «ВІН ФІНАНС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором № 131031, укладеним 14.04.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», що є підставою для відмови у позові. Що стосується доводів представника відповідача з приводу застосування спливу строків позовної давності суд зазначає, що відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023 року. Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року, діяли положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Позивач, звернувшись до суду із позовною заявою, просив стягнути з відповідачки заборгованість, яка виникла за період з 14.08.2018 по 23.02.2022 року; таким чином, строк звернення з позовом до суду не пропущено. Розмір витрат за надання правничої допомоги відповідачці Осоченко ( [PERSON] ) становить 6000 грн (а.с. 110). Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи малозначність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн, який є завищеним, в даному випадку розумним та співмірним розміром є 2000 грн витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved