Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

у липні 2025 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ "СК "УСГ" до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 17 квітня 2024 року о 08 годині 50 хвилин, на просп. Григоренка 21 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника «Skoda», д.н.з. [NUMBER] були застраховані в ПАТ «СК «УСГ» згідно генерального договору №28-КАСКО-0199-2700\\22-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів від 30 грудня 2021 року та Додаткової угоди №110 від 14 вересня 2023 року до вказаного генерального договору. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року у справі № 753/8317/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Страхувальник за договором страхування звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 17 квітня 2024 року. Позивач, відповідно до умов договору страхування, виплатив страхове відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль марки «Skoda», д.н.з. [NUMBER] в розмірі: 7920, 00 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, позивача просить суд стягнути із відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7920,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14851/25 між суддями від 15 липня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу передано судді 17 липня 2025 року. Згідно із довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру від 17 липня 2025 року відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30 липня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 05 серпня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялася відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , та були отримані ним особисто 13 листопада 2025 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду. Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. 17 квітня 2024 року о 08 годині 50 хвилин, на просп. Григоренка 21 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва № 753/8317/24 від 22 травня 2024 року [PERSON] було визнано винним у скоєному правопорушенні, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника «Skoda», д.н.з. [NUMBER] були застраховані в ПАТ «СК «УСГ» згідно генерального договору №28-КАСКО-0199-2700\\22-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів від 30 грудня 2021 року та Додаткової угоди №110 від 14 вересня 2023 року до вказаного генерального договору. 24 квітня 2024 року було складено акт огляду пошкодженого автомобіля, відповідно до якого зафіксовано пошкодження автомобіля «Skoda», д.н.з. [NUMBER] , які були отримані внаслідок ДТП, що мала місце 17 квітня 2024 року. Відповідно до страхового акту ПАТ «СК «УСГ» від 17 травня 2024 року страхове відшкодування потерпілому склало 7920,00 грн, які були перераховані на рахунок ПП «Віп-Рент» (власник автомобіля), про що свідчить відповідна платіжна інструкція від 17 травня 2024 року. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до положень статті 1188 УК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки ПАТ «СК «УСГ» відшкодувало власнику автомобіля «Skoda» д.н.з. [NUMBER] завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 7920,00 грн, відтак у нього виникло право вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування саме з [PERSON] особи, протиправними діями якої завдано шкоди власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає задоволенню щодо відповідача в порядку регресу суми коштів у розмірі 7920,00 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved