Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулися до суду із позовом у якому просять суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором позики № 2659818 в розмірі 19176 грн., Договором позики № 73271269 в розмірі 20688 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 18 травня 2024 року відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 2659818. Договір підписано електронним підписом боржника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на мобільний номер відповідача. Кошти за умовами договору передаються на банківський картковий рахунок позичальника. Вказує, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги до боржника за вказаними вище договорами позики перейшло до позивача. Так, зазначає, що відповідно до реєстру боржників №43 від 21.02.2025 року до договору факторингу 14/06/21, набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 19176 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1500 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11676 сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору кредиту утворилася заборгованість у розмірі 19176 грн, яку відповідач в добровільному порядку не повертає. 17 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 73271269. Договір підписано електронним підписом боржника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на мобільний номер відповідача. Кошти за умовами договору передаються на банківський картковий рахунок позичальника. 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги до боржника за вказаними вище договорами позики перейшло до позивача. Так, зазначає, що відповідно до реєстру боржників №2 від 27.03.2025 року до договору факторингу 27/03/25, набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 20688 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1800 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11988 грн.- сума заборгованості за пенею; 900 грн.- комісія за надання Кредиту. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем е здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору кредиту утворилася заборгованість у розмірі 20688 грн, яку відповідач в добровільному порядку не повертає. Таким чином вказує, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеними вище договорами щодо повернення кредиту, сплати відсотків, пенею та комісією у зв`язку з чим утворилась заборгованість, право стягнення на яку набув позивач. У зв`язку з чим, з метою відшкодування заборгованості звернулися до суду з цим позовом. 15 вересня 2025 року Коростишівським районним судом Житомирської області відкрито провадження у справі та відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника пошти про отримання поштового відправлення. Відзиву чи будь-яких інших заяв чи клопотань, відповідач до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №2659818. Міститься відмітка про його підпис одноразовим електронним ідентифікатором. За умовами договору сума позики становить 6 000 грн. Позика надається строком 30 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,7 % в день. Дата повернення позики 17.06.2024. Відповідно до п. 1 Договору позикодавець зобов?язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов?язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Відповідно до змісту договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) слідує, що фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги ,строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Додатковою угодою від 28 липня 2021 року №2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 Сторони погодили внести зміни до п. 1.3. Договору та викласти його в наступній редакції: 1 Сторони погодили внести Зміни до п. 1.3. Договору та викласти його в наступній редакції: «1.3. Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за Договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором пре споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.» 2. Решта положень Договору залишаються без змін та діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді. 3. Дана Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками Сторін та є невід`ємною частиною Договору. 4. Дана Додаткова угода складена українською мовою у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної Сторони. В подальшому 13 червня 2022 року укладено Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, в якій зазначено наступне: 1. Сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в наступній редакції: «9.1. Даний Договір вважається укладеним 1 набирає чинності 3 моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» 2. Ця Додаткова угода Договору вступає в дію з дати її підписання до Сторонами і є невід`ємною частиною Договору 3. В усьому іншому, що не зазначено в цій Додатковій угоді Сторони керуються Договором. 4. Ця Додаткова угода складена українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної Сторони. 21 лютого 2025 року Додатковою угодою №48 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року сторони уклали та зазначили наступне: Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників №а 43 від «21» лютого 2025 рокy становить 46 358 003,25 грн. (Сорок шість мільйонів тpиста п`ятдесят вісім тисяч три гривні 25 копійок.) 2. В якості Ціни Продажу згідно Реєстру Боржників № 43 від «21» лютого 2025 року Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить 15 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 2 399 897,90 грн. (Два мільйони триста дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 90 копійок.). 3. Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників №44 від «21» лютого 2025 року становить 56 971 781,57 грн. (П`ятдесят шість мільйонів дев`ятсот сімдесят одна тисяча сімсот вісімдесят одна гривня 57 копійок.). 4. В якості Ціни Продажу згідно Реєстру Боржників № 44 від «21» лютого 2025 року Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить 15 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 3 164 501,52 гри (Три мільйони сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот один гривня 52 копійки.). 5. У випадках, не передбачених цією Додатковою угодою, Сторони керуються положеннями Договору б. Дана Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру Боржників № 43 від «21» лютого 2025 представниками Сторін та с невід`ємною частиною Договору. Положення даної року та Реєстру Боржників № 44 від «21» лютого 2025 року не змінюють порядок оплати інших реєстрів. 7. Дана Додаткова угода складена українською мовою у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної сторони. В подальшому 21 лютого 2025 року підписано акт прийому передачі Реєстру боржників № 43 від 21 лютого 2025 року за Договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 відповідно до витягу з реєстру боржників № 43 від 21 лютого 2025 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року слідує, що відповідач [PERSON] вказаний боржником за договором позики № 2659818, розмір боргу становить 19 176,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 11 676 грн сума заборгованості за пенею. Розрахунок заборгованості за договором позики № 2659818 від 18.05.2024, зазначено, що станом заборгованість складає 19176,00 грн. Даний розрахунок розроблений директорм В.Білан. 17 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит №73271269. Міститься відмітка про його підпис одноразовим електронним ідентифікатором. За умовами договору сума позики становить 6 000 грн. Позика надається строком 30 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,250 % в день, комісія за надання кредиту 15,00 % Дата повернення позики 15.11.2024. Відповідно до п. 2.1 Договору Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Кредит»), на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк кредиту»), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (Проценти) від суми кредиту та комісії за надання кредиту. Підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено умови кредиту про надання коштів. Відповідно до змісту договору факторингу №27/03/2025 від 27 березня 2025 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) слідує, що фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги ,строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до додаткової угоди №1 від 27.03.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27 березня 2025 року, в якій зазначено наступне: Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників № 1 віл «27» березня 2025 року становить 39 520 962,46 гри (Тридцять дев`ять мільйонів п`ятсот двадцяти тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 4б копійок)?2.B якості Ціни Продажу згідно Реєстру Боржників N1 від «27» березня 2025 року фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить 15 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 2 225 048,39 (Два мільйони двісті двадцять п`ять тисяч сорок вісім гривень 39 копійок) 3. Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників Л 2 від «27» березня 2025 року становить 56 380 358,04 гри (П`ятдесят шість мільйонів триста вісімдесят тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 04 копійки). 4. В якості Ціни Продажу згідно Ресстру Боржників № 2 від «27» березия 2025 року Фактор сплачує Клієнтові суму грошових коштів, яка становить 15 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 3 134 708,26 гри (Три мільйон сто тридцять чотири тисячі сімсот вісім гривень 26 копійок) 5. у випадках, не передбачених цією Додатковою угодою, Сторони керуються положеннями Договору 6. Дана Додаткова угода набирає чинності з дати ї підписання уповноваженими додаткової угоди діють виключно щодо Реєстру Боржників № І віл «27» березня 2025 представниками Сторін та с невід`ємною частиною Договору. Положення даної року та Реєстру Боржників 2 від «27» березня 2025 року не змінюють порядок оплати інших реєстрів. 7. Дана додаткова угода складена українською мовою у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної Сторони. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 27 березня 2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року слідує, що відповідач [PERSON] вказаний боржником за договором позики № 73271269, розмір боргу становить 20 688,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1800 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11 988 грн- сума заборгованості за пенею; 900 грн- комісія за надання позики. Розрахунок за договором позики № 73271269 зазначено, що заборгованість складає 20 688,00 грн. Даний розрахунок розроблений представником директором В.І. Білан. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII(надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Статтею 1 Закону України «Про електронну» передбачено, що електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 3ЗаконуУкраїни«Проелектроннукомерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 ЗУ«Проелектроннукомерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи,якій адресованапропозиціяукластиелектроннийдоговір,проїїприйняття(акцепт)можебутинаданашляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»у разіякщоукладенняелектронногодоговорувідбуваєтьсявінформаційно-комунікаційнійсистемісуб`єктаелектронної комерції,дляприйняттяпропозиціїукластитакийдоговірособамає ідентифікуватисявтакій системітанадативідповідьпроприйняттяпропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами,моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"та ЗУ Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги",заумовивикористаннязасобуелектронногопідпису усімасторонамиелектронногоправочину;електронногопідписуодноразовимідентифікатором,визначенимцимЗаконом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклав вищезазначені договора, за умовами якого отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорах. Вказані договори укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказані договори за № 2659818, 73271269 прирівнюються до укладених у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договора між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису самого відповідача відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. У підписаними договорами відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у кредитодавця виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги кредитодавця, що виникають в результаті грошових коштів. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст.626,628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 638 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив платежів для погашення кредитної заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). В силу ст. ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У ч. 1 та ч. 2 ст.639ЦКУкраїни зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.640ЦКУкраїни договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості та інші умови. Отже, підписанням Договорів відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що обізнаний у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Вищевказані правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц. ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, водночас [PERSON] отримавши кредит, зобов`язання за договорами №2659818 та № 73271269 не виконав. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підтвердження факту укладення договору, позивачем надано договори №2659818 та № 73271269, розрахунок заборгованості. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. У даній справі встановлено, що відповідач уклав із ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» електронні договори шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» а тому вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. [PERSON] погодився на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором gU6d81,85831. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка перед позивачем по кредитному договору 73271269 становить 20688 грн., яка складається із: 6000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1800 грн. сума заборгованості за відсотками; 11988 грн. сума заборгованості за пенею, 900 грн. комісія та за договором позики № 2659818 становить 19176 грн, яка складається із: 6000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1500,00 грн сума заборгованості за відсотками; 11 676, 00 грн. сума заборгованості за пенею. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі за договором позики № 2659818 у сумі 1500,00 та за кредитним договором 73271269 у сумі 1800,00 грн. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір у судовому порядку, доказів зворотного суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду контр розрахунку суми заборгованості, а відтак суд дійшов до висновку, що нарахована позивачем сума боргу та наданий розрахунок заборгованості є належним доказом. Таким чином, вказаний розрахунок здійснено в межах погодженого сторонами строку договору з застосуванням процентної ставки визначеної договором, а тому суд вважає вказаний розрахунок вірним, докази зворотнього у суду відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] договору позики та кредитного договору в електронній формі, отримання відповідачем позичених грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору в електронній формі, а також нарахований позивачем відповідно укладених договорів, а саме: Договір позики № 2659818 борг у сумі 7500 грн., з яких 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1500 грн. сума заборгованості за відсотками; Кредитним договором № 73271269 борг у сумі 7 800 грн., з яких 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1800 грн. сума заборгованості за відсотками, який суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Будь-яких доказів щодо неотримання [PERSON] коштів від позивача, не проведення ним операцій по спірному рахунку, а також доказів щодо спростування даної заборгованості - матеріали справи не містять. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2.2.4 договору №73271269 від 17.10.2024 року комісія, за надання позики від суми наданої позики становить 15%, що у грошовому виразі складає 900 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за комісією за надання кредиту позичальнику у розмірі 900 грн. Отже, в договорі встановлено сплату позичальником комісії за надання кредиту позичальнику, тобто платежу, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Оскільки надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором, то така дія як надання кредиту позичальнику, обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Операція з обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється ним при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. За вказаних обставин, позичальнику було встановлено плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а відтак, нарахування банком плати за цю послугу є безпідставною. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19. Крім того, суд зазначає, що Банк провів розрахунок заборгованості відповідача, включивши суми сплачені в рахунок погашення комісійних, при цьому не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і їх погодження зі споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 755/11636/21) та від 16 листопада 2022 року (справа № 755/9486/21). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Такі висновки суду зроблено у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст договору, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована сума комісії у розмірі 900 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Отже, позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] на користь кредитора заборгованості за комісією в сумі 900 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, то суд дійшов до наступного. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки [PERSON] укладав договір позики №2659818 та Кредитний договір № 73271269 з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України пені в розмірі 11 676 грн. та 11988 грн. грн. не підлягає стягненню з відповідача. Відповіднодост.89ЦПКУкраїни, суд оцінюєдокази засвоїмвнутрішнім переконанням, що ґрунтуєтьсянавсебічному,повному, об`єктивномутабезпосередньому дослідженні наявних у справідоказів.Жодендоказ немає длясудунаперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожногодоказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів вїхсукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПКУкраїни кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимогі заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючинате, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, доказів того,що [PERSON] повністю сплатив заборгованість за кредитними договорами, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання,суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості згідно договорів підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Згідно ізст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав,щоп.1статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд,та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00,§23, ЄСПЛ,від18 липня2006року). Щодо розподілу судових витрат Частинами першою другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплати в судовий збір в розмірі 3028,00 (за подання позовної заяви). Предметом позову є стягнення з відповідача суми заборгованості, яка у загальному розмірі складає 39 864,00 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 15 300,00грн. За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1 162,16 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 15 300,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 162,16 грн., пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial