Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», звернувся до суду із позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», заборгованість у сумі 114247, 32 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 04.01.2011 р., між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , укладено кредитний договір N?26253018540734, за яким видано кредитну карту з лімітом овердрафту в 15000 грн., який пізніше було підвищено до 37398.91 грн. Зазначає, що 19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Стверджує, що Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов?язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». Зауважує, що пізніше, між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитні договори, а саме: 17.09.2018 кредитний договір N?1001130067901, за яким Позичальнику надано у сумі 31618 грн. Звертає увагу, що Відповідач не виконує свої кредитні зобов?язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2024 склала: по кредитному договору від 04.01.2011 N? 26253018540734 - 62421.08 (шістдесят дві тисячі чотириста двадцять одна гривня 08 копійок) грн., з яких: 37398.91 грн. - заборгованість за кредитом; 25022.17 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 17.09.2018 N? 1001130067901- 51826.24 (п?ятдесят одна тисяча вісімсот двадцять шість гривень 24 копійки) грн., з яких: 19749.43 грн. - заборгованість за кредитом; 8.84 грн. - заборгованість процентами; 32067.97 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 склала 114247,32 (Сто чотирнадцять тисяч двісті сорок сім грн 32 коп.) гривень. Детальні розрахунки заборгованості додаються до позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Наголошує, що 04.01.2011 р., Відповідач звернувся до АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Банк, з метою отримання кредиту. Зауважує, що кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, Сторони досягли з усіх істотних умов договору. Звертає увагу, що правонаступником кредитора АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», відповідно, до Банка перейшли усі права первісного кредитора за кредитним договором, укладеним з Відповідачем в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема і право вимагати стягнення заборгованості. Стверджує, що протягом дії кредитного договору Відповідач не надавав заперечень Банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувалася карткою і після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується Випискою з особового рахунку. Зазначає, що підписавши кредитний договір Відповідач висловив свою безумовну згоду з фактом отримання кредиту та порядком і умовами його погашення, що підтверджено не тільки підписом Відповідача, а й змістом документу. Наголошує, що відповідач до 15.07.2022 р. здійснював платежі, тобто частково сплачував кредитну заборгованість, що свідчить про визнання Відповідачем боргу та обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитом, а із позовом Банк звернувся до суду 08.08.2024, тому в даній справі відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, яка містить усі суттєві умові, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. Окрім того, Відповідач, поряд із Заявою, підписав «Паспорт споживчого кредиту, який підписаний до моменту підписання Відповідачем Заяви. Зауважує, що отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами кредитними договорами, розрахунками заборгованості, виписками з особового рахунку Відповідача. Стверджує, що Відповідач не довів, що розрахунок Банка є невідповідним та не надав власного контр-розрахунків та не надав документальних доказів, які свідчать про погашення заборгованості. Зазначає, що реальна процентна ставка у відсотковому вираженні включає в себе усі плати за кредит (як проценти, так і комісію), а орієнтована загальна вартість кредиту у грошовому вираженні визначає загальну суму коштів, які повинен сплатити позичальник за весь період кредитування. Вважає, що умова про комісію була узгоджена між Банком і Відповідачем, що підтверджується згодою Відповідача, а підписавши кредитний договір (Заяву), Паспорт споживчого кредиту, Відповідач погодився на умови кредитування, визначені у Заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю, а провадження у справі закрити. Відзив мотивує тим, що [PERSON] систематично вносились платежі задля погашення заборгованості, але сума тіла кредиту залишилась такою ж. Наголошує, що заявлена позивачем сума до стягнення не грунтується на умовах кредитного договору і наданому розрахунку. А тому не підлягає задоволенню. Вважає, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості, можуть виключно документи первинної бухгалтерської документації, однак позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пім`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений в належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Стверджує, що позивачем не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, як і не надано доказів відкриття на ім?я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці. Зазначає, що в Договорі від від 17.09.2018 р. ?N1001130067901, ним погоджено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, проте банк не роз?яснив йому за які конкретні дії з нього буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Зауважує, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що умови договору від від 18.12.2020 N? 1001769435001 про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2.99% щомісячно є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором від 18.12.2020 р. N?1001769435001 у розмірі 12532.95 грн., є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.01.2011 р., між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , укладено кредитний договір N?26253018540734, за яким видано кредитну карту з лімітом овердрафту в 15000 грн та який згодом було збільшено до 37398, 91 грн. 23.04.2015 р., [PERSON] , підписано пропозицію про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування (оферта). 17.09.2018 р., [PERSON] , підписав заявку N?1001130067901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Згідно платіжної інструкції №TR.30938837.95145.8810 від 17.09.2018 р., АТ «ПУМБ» перерахували на рахунок [PERSON] [NUMBER] , грошові кошти у сумі 31618, 00 грн., призначення платежу надання кредитних коштів по договорі №1001130067901 від 17.09.2018 р. Таким чином, взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Також, клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 17.09.2018 р., в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту позичальник [PERSON] , відповідно до статей 626, 627, 628, 634 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитних договорів, взявши на себе відповідні зобов`язання, внаслідок чого між сторонами були укладені договори споживчого кредитування на умовах, викладених у паспорті споживчого кредиту. Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Згідно письмової вимоги вих.№КНО-44.2.2/722 від 02.12.2024 р., АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», повідомило [PERSON] про необхідність повернення кредиту та процентів за користування кредитом і комісії. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 26253018540734 від 04.01.2011 р. зі всіма змінами і доповненнями до нього станом на 01.12.2024 р., загальна сума заборгованості становить - 62 421.08 (шістдесят дві тисячі чотириста двадцять одна гривня 08 копійок) гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить - 37 398.91 гривень (тридцять сім тисяч триста дев`яносто вісім гривень 91 копійка); заборгованість за відсотками в розмірі становить- 25 022.17 гривень (двадцять п`ять тисяч двадцять дві гривні 17 копійок); заборгованість за комісією в розмірі становить - 0 гривень (нуль гривень 00 копійок). Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору від 17.09.2018 р. N? 1001130067901- 51826.24 (п?ятдесят одна тисяча вісімсот двадцять шість гривень 24 копійки) грн., а саме: заборгованість по сумі кредиту - 19 749.43 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 43 копійки), заборгованість по процентам - 8.84грн (вісім гривень 84 копійки), заборгованість по комісії - 32 067.97грн. (тридцять дві тисячі шістдесят сім гривень 97 копійок. Слід зазначити, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] , не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач здійснював часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунках заборгованості. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, які свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні права та обов`язки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору на спеціальних умовах. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.527Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Однак відповідач даного обов`язку не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом частин 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої особи за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком у сумі - 114247, 32 грн. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved