Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача, просить припинити, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом, нарахування та стягнення щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання однієї дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, які стягуються на підставі судового наказу Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2019 по справі № 463/2190/19, виданого судом 12.04.2019. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2019 року Личаківським районним судом м.Львова по справі № 463/2190/19 видано судовий наказ про стягнення щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання однієї дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] на момент видачі судового наказу про стягнення аліментів проживала разом з матір`ю. Однак у березні 2021 року відбулися істотні зміни дитина почала проживати окремо від матері, на утриманні батька, разом із дідом, [PERSON] , та бабою, [PERSON] , які є батьками позивача. Таким чином, фактичне місце проживання дитини відповідає волі як самої дитини так і її батька, який здійснює всі функції по вихованню, догляду та утриманню, що підтверджується доданими до цієї заяви доказами. Зазначене свідчить про відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів на користь відповідачки, тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 04.11.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 08.12.2025, яке було відкладено на 29.12.2025, а в подальшому на 07.01.2026. 06.01.2026 від представника відповідача надійшла заява, у якій остання зазначає, що [PERSON] позові вимоги у справі визнає, оскільки вона з позивачем досягнула згоди в питаннях утримання доньки, тому просить вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів задовольнити, а розгляд справи проводити без участі відповідача та її представника. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити, а також допустити негайне виконання рішення з підстав, викладених у письмовому клопотанні, поданому 07.01.2026. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явився, розгляд справи просили проводити без їх участі. У відповідності до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 09.01.2026 о 15 год. 30 хв. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 10.04.2019 Личаківським районним судом м. Львова по справі № 463/2190/19 видано судовий наказ про стягнення щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання однієї дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з відповіддю Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 20.10.2025 року № 2-26/160 на адвокатський запит неповнолітня [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована, проте фактично проживає за цією адресою з березня 2021 року разом із своїм дідом, [PERSON] , [INFO] , бабою, [PERSON] , [INFO] . Позивач у справі - батько дитини проходить військову службу в органах Державної прикордонної служби України, що передбачає часту зміну місць дислокації. Зокрема, у період з січня 2022 року по теперішній час він проходив військову службу у [ADDRESS] , а на теперішній час у м.Одеса та м.Очаків Миколаївської області, що підтверджується довідками про доходи позивача. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що після набрання законної сили судовим наказом, виданим 10.04.2019 Личаківським районним судом м. Львова у справі №463/2190/19 відбулися істотні зміни з березня 2021 року дитина почала проживати окремо від матері, на утриманні батька, разом із дідом, [PERSON] , та бабою, [PERSON] , які є батьками позивача. З урахуванням наведеного, а також того, що відповідач позовні вимоги визнала, та суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Статтею 430 ЦПК України передбачено обов`язок суду допускати негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Водночас, норма прямої дії, яка б регулювала питання негайного виконання рішення у справах про припинення стягнення аліментів, у чинному цивільному процесуальному законодавстві відсутня. За таких обставин, відповідно до загальних засад цивільного судочинства та принципу аналогії закону, суд має право застосувати норму, яка регулює подібні за своєю правовою природою правовідносини. Правовідносини щодо стягнення аліментів та припинення їх стягнення є взаємопов`язаними, однорідними та мають єдину мету забезпечення справедливого балансу між інтересами платника та одержувача аліментів. З огляду на це, положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України щодо негайного виконання рішень у справах про стягнення аліментів можуть бути застосовані за аналогією до рішення суду про припинення стягнення аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 зробила наступний правовий висновок: «77. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. 78. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. 79. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. 80. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105). 81. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови. 82. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.». З урахуванням наведеного, оскільки негайне виконання рішення не порушує прав та законних інтересів відповідача, а подальше утримання аліментів після ухвалення рішення суду призводитиме до стягнення коштів, які надалі підлягатимуть поверненню, що суперечить принципу правової визначеності та процесуальної економії, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved