Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить припинити стягнення аліментів на підставі судового наказу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2023 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.09.2023 до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.09.2013 між ним та відповідачем укладено шлюб, у якому народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . У 2021 році шлюб був розірваний рішенням суду. 13.02. 2023 судовим наказом стягнуто аліменти на утримання доньки на користь відповідача. Також позивач вказує, що вироком від 23.08.2023 [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального проступку, а саме в нанесенні легких тілесних ушкоджень своїй малолітній доньці, [PERSON] . Відтак, з вересня 2024 року дитина постійно проживає з батьком, знаходиться під його повним забезпеченням та піклуванням. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 11.2024 визначено місце проживання дитини разом з позивачем. Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судові засідання. Відповідач частково погодилася з позовними вимогами та підтвердила, що донька дійсно проживає з батьком, тому вона не заперечує проти припинення стягнення аліментів. Проте не згодна зі стягненням аліментів з неї. Протокольною ухвалою від 12.12.2025 закрито підготовче засідання, призначений на 07.01.2026 розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01.07.2020 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Рішенням Бабушкінського районного суд ум. Дніпропетровська від 05.10.2021 справа № 932/4252/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом Бабушкінського районного суд ум. Дніпропетровська від 13.02.2023 справа № 932/1443/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття. У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.04.2025 № 49591, яка видана Жовтоводсько-П`ятихатським відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у Кам`янському районі Дніпропетровської області зазначено, що [PERSON] дійсно сплачує аліменти за судовим наказом № 2-н/932/46/23 від 20.02.2023, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] та станом на 01.04.2025 заборгованість по аліментам [PERSON] складає 0,00 грн. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2023 справа № 932/7515/23 [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Актом про факт передачі дитини від 24.09.2024 виданим Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради встановлено, що Адміністрація КНП «МДКЛ №6» в особі директора Фоменкової Н.В. передає дитину [PERSON] , [INFO] , батькові [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження житлово-побутових умов від 22.04.2025 у складі головного спеціаліста ССД Яни Гаєвської та виконуючої обов`язки начальника ССД Юлії Шаповал встановлено, що до складу сім`ї входить батько: [PERSON] та донька [PERSON] . [PERSON] проживає в приватному трикімнатному будинку. Будинок вмебльований, підключено всі комунікації, є індивідуальне опалення. В наявності необхідна електропобутова техніка. Санітарно-технічні умови проживання задовільні. Для дитини виділено окрему кімнату, окреме спальне місце, а також окреме місце для навчання. В наявності сезонний одяг та взуття, шкільне приладдя, гаджети для навчання. Продукти харчування в достатній кількості. Створені належні умови для повноцінного проживання, навчання, розвитку та виховання дитини. [PERSON] батько виховує самостійно. Рішенням суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2024 справа № 932/4173/22 визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . Щодо припинення стягнення аліментів. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено під час розгляду справи судом визначено місце проживання дитини разом з батьком. Відповідач у судових засіданнях підтверджувала цей факт. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено під час судового засідання -місце проживання дитини [PERSON] визначено разом з батьком. Батько [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Водночас, мати [PERSON] проживає окремо від дитини, фактично мешкає: [ADDRESS] . Тобто дитина не мешкає постійно з матір`ю, а витрати на утримання дитини, за поясненнями представника позивача, несе позивач. Мати гроші, які стягуються на утримання дитини за судовим наказом, витрачаються відповідачем лише на власні потреби. Відповідач підтвердила факт утримання дитини батьком. Аліменти на утримання доньки сторін стягнуті з позивача на підставі судового наказу у справі № 932/1443/23. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки на дату розгляду справи дитина не мешкає з матір`ю, а місце проживання дитини визначено з батьком, витрати на утримання несе батько, тому підстави для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача відсутні, а тому позивач, підлягає звільненню від сплати аліментів на користь відповідача на утримання доньки. Враховуючи найкращі інтереси дитини, слід припинити стягнення аліментів з дати початку фактичного проживання дитини з батьком, тобто з 24.09.2024. Згідно зі ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу. За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України, судовий наказ є виконавчим документом. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд, аналізуючи докази у справі, встановивши відсутність обов`язку позивача зі сплати аліментів на утримання дитини, оскільки донька проживає з ним та знаходиться на його утриманні, дійшов висновку про наявність підстав для визнання судового наказу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2023 у справі № 932/1443/23 таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення аліментів Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. За приписами ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183,184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Відповідач у судовому засіданні пояснювала, що проживає разом з матір`ю, працює на посаді помічника вихователя у КЗО « Навчально-виховний комплекс № 148 «Спеціалізована школа-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Планета Щастя» з 03.10.2024. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, найкращих інтересів дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до її повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. За обставинами справи не встановлена неможливість відповідачки сплачувати аліменти у цьому розмірі. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 23.04.2025 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом у частині стягнення аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 грн. Крім того, враховуючи задоволення позовних вимог у частині припинення стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved