Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Указала, що від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . У 2010 році шлюб між нею та відповідачем розірвано. Починаючи з 2013 року і по цей час [PERSON] не піклується про свою доньку [PERSON] , не цікавився її успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та догляду, не спілкується з дитиною взагалі, чим нехтує її потребою в нормальному самоусвідомленні, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, навіть не цікавився її життям, не підтримує з дитиною стосунків. Відповідач систематично вчиняв домашнє насильство по відношенню до позивача в присутності дитини. Враховуючи таку поведінку і ставлення батька, дочка взагалі не хоче бачити батька і спілкуватись з ним. Коростенським РУП ГУНП в Житомирській області у липні 2025 року складено відносно [PERSON] адміністративні матеріали за ч.1 ст.184 КУпАП. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, вказала що шлюб з відповідачем розірвано у 2010 році, участі у вихованні відповідач не приймав та не приймає з 2013 року. Спочатку після розірвання шлюбу періодично забирав дитину, однак або заводив її до бабусі, або включав комп`ютерні ігри Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відносно доньки визнає, щодо стягнення коштів на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. не визнає. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Швець М. позовні вимоги підтримав, зробив висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки своєю поведінкою та способом життя мати негативно впливає на дітей. У судовому засіданні була опитана [PERSON] , яка пояснила, що з позовними вимогами матері згодан, позбавлення батька батьківських прав відносно неї було ініційовано нею, бо не хоче мати обов`язків по утриманню батька, оскільки він 10 років не цікавиться її життям. Батька останній раз бачила у 2024 році, коли приїжджала на канікули, то він приходив до мами та просив, щоб вона відмовилась від боргу по аліментах. Свідок [PERSON] (чоловік позивачки) у судовому засіданні повідомив, що з позивачкою проживає з 2014 року. На той час [PERSON] було 6 років, спочатку відповідач перевідував доньку, ніколи нічого не приносив та не дарував їй. Дитина вважає своїм батьком його. Відповідач навіть не знає, в якій школі навчалася його донька. Також [PERSON] розповідала, що при зустрічі батько її залякував. Свідок [PERSON] (свекор позивачки) вказав, що проживає поряд з дітьми, ніколи не бачив ні батька [PERSON] , ні її баби з дідом по лінії батька. [PERSON] розповідала, що [PERSON] боїться батька. Син з [PERSON] проживає з 2014 року, батько участі у вихованні дитини не приймає. Свідок [PERSON] (рідна сестра позивачки) вказала, що в 2010 році сторони розлучились. [PERSON] з дочкою проживають окремо. [PERSON] участі у вихованні та житті дочки не бере. Одного разу зустріла [PERSON] , який почав їй погрожувати, вона перелякалась, та звернулась у поліцію. Свідок [PERSON] (мати позивачки) пояснила, що відповідач участі у житті дочки не приймав, лише іноді зустрічались на вулиці, що негативно впливало на [PERSON] , вона його боялась, не хотіла навіть випадкових зустрічей, подарунків доньці не дарував. Заслухавши пояснення сторін, показаннядочки сторін та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано у 2010 році. Відповідач не працює, життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, згідно довідки Коростенського ВДВС у Коростенському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 15.07.2025 року аліменти не сплачує в повному обсязі, має заборгованість. Органом опіки та піклування Коростенської міської ради зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Суд, дослідивши подані докази та проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухилився від виконання батьківських обов`язків, протягом тривалого часу вихованням та утриманням дитини не займався, її життям, здоров`ям, навчанням не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, що свідчить про те, що добровільно та усвідомлено ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , реального інтересу до збереження своїх батьківських прав не проявляє. Орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який ґрунтується на матеріалах, які свідчать про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Вищевказані обставини відповідачем не оспорені та не спростовані. Враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] не приймає участі у житті дочки, своєю поведінкою негативно впливав на її психічний та емоційний стан, безвідповідально ставився до потреб дитини, враховуючи безпосередні інтереси та бажання дитини, суд дійшов висновку про те, що відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, інтересу до їх збереження не проявляє, тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну допомогу в розмірі 15000 грн., ураховубчи позицію відповідача щодо їх невиправдано збільшеного розміру, судом зазначається наступне: Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved