Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

22.08.2025 року ТОВ ФК Профіт Капітал звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z41.18830.006064536 від 10.12.2019 року в розмірі 38751,53 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 10.12.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z41.18830.006064536, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти на поточні потреби у сумі 14765,00, включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою відсотків та платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитнї заборгованості. Кредитор свої зобов`язання перед [PERSON] виконав та надав їй грощові кошти в сумі 14765,00 грн. строком до 10.12.2022 року. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання не виконала та грошові кошти не повернула, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 року виникла заборгованість у розмірі 38751,53 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 13410,47 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 4,32 грн., заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 25336,74 грн. 19.12.2023 року між первісним кредитором та ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ отримало право вимоги до відповідача. 22.12.2023 року між ТОВ Оптіма Факторинг та ТОВ ФК Профіт Капітал укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z41.18830.006064536 від 10.12.2019 року. Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитними договором, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 10.12.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z41.18830.006064536, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14765,00 грн. зі сплатою відсотків та платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитні заборгованості (а.с. 5-6, 7, 8-9). Також встановлено, що банк свої зобов`язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 14765,00 грн. (а.с. 43). Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Так, на підтвердження існування договірних відносин між ПАТ Ідея Банк та відповідачем, позивачем по справі було надано кредитний договір № Z41.18830.006064536 від 10.12.2019 року, Паспорт споживчого кредиту, Анкета від 10.12.2019 року, Заява на приєднання до Договору добровільного страхування життя. Усі документи підписані [PERSON] власноручно (а.с. 5-15). Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між ПАТ Ідея Банк та відповідачем [PERSON] . Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Встановлено, що 19.12.2023 року між первісним кредитором та ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ отримало право вимоги до відповідача. 22.12.2023 року між ТОВ Оптіма Факторинг та ТОВ ФК Профіт Капітал укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z41.18830.006064536 від 10.12.2019 року (а.с.25-32, 37-41). Таким чином, як вбачається зі встановлених обставин, ТОВ ФК Профіт Капітал набув статусу кредитора [PERSON] , оскільки право грошової вимоги від якого перейшло спочатку до ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ, потім до ТОВ ФК Профіт Капітал. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 38751,53 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 13410,47 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 4,32 грн., заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 25336,74 грн. (а.с. 21). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, у встановлений договором та законом терміни, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, заходів направлених на погашення заборгованості по кредиту не приймала. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови, на яких нею було взято кредитні кошти, а тому вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в розмірі 38751,53 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Outcome: approved