Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя спадкодавиця [PERSON] , реалізуючи своє право на розпорядження майном на випадок смерті, 22.08.2001 склала заповіт, відповідно до якого заповіла на користь позивача право на земельну частку (пай). Разом із тим [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується записом у погосподарській книзі Педосівського старостинського округу Погребищенської міської ради. Позивач звернувся до нотаріуса для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на вказане майно. Водночас, позивачу роз`яснено, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, [PERSON] звернувся із цим позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явився, проте, разом з позовною заявою подав до суду заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 20). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився. Проте, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба О. О. до суду скерував заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують щодо їх задоволення. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є таким, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому підлягає прийняттю. З урахуванням зазначеного, позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться у технічному паспорті, виготовленому 14.10.2025 ФОП [PERSON] , житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований в період з 1953 по 1983 роки (а. с. 13-15). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] від 12.04.1957 (а. с. 7). На день смерті спадкодавиця [PERSON] проживала та була зареєстрована в с. Педоси Погребищенського району Вінницької області. Відповідно до копії довідки, наданої виконавчим комітетом Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 20.08.2025 № 17-42, «згідно з записами у погосподарській книзі № 1 за 2001-2005 роки [PERSON] являлася головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] ». Після смерті [PERSON] нотаріус Погребищенської державної нотаріальної контори відкрив спадкову справу № 543/2011від 08.12.2011. Із матеріалів зазначеної спадкової справи вбачається, що спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавиці є її син [PERSON] . На підставі рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.11.2011 (справа № 2-558/11) [PERSON] було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, у межах якого він подав до Погребищенської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Матеріали спадкової справи не містять будь-яких заяв про відкликання чи скасування поданої заяви про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи також убачається, що [PERSON] за життя, реалізуючи своє право, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла [PERSON] належний їй на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ВН № 014831, виданий 17.12.1996, зареєстрований 19.12.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 32 (пай розташований у межах СТОВ «Рубін»). Заповіт посвідчений 22.08.2001 секретарем Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Крупкою С. В., зареєстрований в реєстрі за № 87. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 04.07.2012 (справа № 220/1846/2012) за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом визнано право на земельну частку (пай), що належала спадкодавиці [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0148032 від 19.12.1996 (а. с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого ФОП [PERSON] від 14.10.2025 (а. с. 13-16). Однак, 21.10.2025 нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О. В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавиці [PERSON] на зазначене нерухоме майно. (а. с. 12). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч .2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно з статтею 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як зазначено вище, позивач як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відомостей про те, що інші особи, як спадкоємці першої черги, приймали спадщину, або вважаються такими, що прийняли її після смерті спадкодавця, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що право власності спадкодавиці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не було охоплено умовами заповіту, оскільки останній стосувався виключно земельного паю. У зв`язку з цим спадкування вказаного нерухомого майна має здійснюватися за законом. У контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, з огляду на те, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавиці [PERSON] , яка померла [INFO] , та зважаючи на наявність перешкод для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, а також беручи до уваги визнання позову представником відповідача, суд дійшов висновку, про необхідність визнання за позивачем права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] ,з метою належного захисту його майнових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] бажає судові витрати залишити за собою, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ним судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Outcome: approved