Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Адвокат Павленко В.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з первісною позовною заявою у порядку Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 08.03.2024, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №218630, вчинений 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.; стягнути з ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 54 937 грн. 73 коп.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову 536 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 8 500 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №218630, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», яке є правонаступником ПАТ КБ «НАДРА» за договором про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020, заборгованості за кредитним договором №8/2007/980-К/1531-АП від 24.09.2007 за період з 23.07.2018 до 21.06.2021 у загальному розмірі 117 329 грн. 54 коп., а також 50 грн. 00 коп. витрат за вчинення виконавчого напису. 29.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. відкрито виконавче провадження №67699017 з примусового виконання оскаржуваного напису, а 27.10.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника. На думку представника позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення [PERSON] як позичальника з боку фінансової установи щодо наявності заборгованості, як і не встановив безспірність такого боргу, заявленого з пропуском строку позовної давності, чим порушив п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». До того ж виконавчий напис вчинено з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007, який не був нотаріально посвідчений, що є неприпустимим в силу положень закону, а сам розмір боргу позивач категорично не визнає. Вказані обставини в їх сукупності визначають можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, просив вирішити питання повернення [PERSON] коштів, утриманих із його доходу (пенсійних виплат) за період з 01.01.2023 до 01.03.2024 на примусове виконання оспорюваного виконавчого напису, як безпідставно набутих в силу ст.ст.216, 1212 ЦК України, у загальному розмірі 54 937 грн. 73 коп. Ухвалою суду від 12.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.61-62 т.1). Ухвалою суду від 12.03.2024 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову: зупинено стягнення за виконавчим написом №218630, вчиненим 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» заборгованості за загальною сумою вимог 117 379 грн. 54 коп. в рамках виконавчого провадження №67699017, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. до ухвалення рішення у цивільній справі №214/2266/24. Ухвалою суду від 22.04.2024 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» - адвоката Меладзе С.О. про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.154-157, 187-188 т.1). Ухвалою суду від 29.04.2025, постановленою без оформлення окремим документом, задоволено заяву представника позивача за первісним позовом про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.136-137 т.2 протокол с/з). 09.04.2024 адвокат Павленко В.В., діючи в інтересах [PERSON] , шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог за пред`явленим ним первісним позовом, в частині вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, зменшивши такі вимоги з 54 937 грн. 73 коп. до 14 729 грн. 25 коп. (а.с.170-174 т.1). Не погоджуючи з пред`явленими вимогами за первісним позовом та заперечуючи проти їх задоволення у повному обсязі, 28.03.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від директора ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» Огородника Т.Л. надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення по суті пред`явлених вимог представник відповідача за первісним позовом мотивував тим, що позивач стверджує, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. було відкрито виконавче провадження ВП №67699017, в межах якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» грошові кошти у розмірі 54 937 грн. 73 коп., не надаючи жодних доказів на підтвердження стягнення такої суми. Разом з тим, сторона відповідача стверджує, що всього в межах виконавчого провадження №67699017 відповідач отримав грошову суму у розмірі 12 397 грн. 21 коп., що підтверджується платіжними інструкціями: від 22.06.2023 №7411 на суму 759,64 грн; від 22.06.2023 №7410 на суму 112,89 грн; від 03.08.2023 №250 на суму 102,41 грн.; від 20.10.2023 №1626 на суму 11 422,27 грн. Доказів зворотного позивач не надав. Навіть якщо б дійсно у позивача були докази стягнення з нього в межах ВП №67699017 зазначеної у позові суми, то представник зауважив, що у відповідності до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження, кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. При цьому, розподіл витрат стягнутих з боржника грошових сум, за ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється у такій черговості: у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Отже, у відповідності до спеціального закону, чітко встановлений порядок утримання грошових сум для компенсації витрат приватного виконавця за виконавчим провадженням. Утримання витрат виконавчого провадження здійснюється перед задоволенням вимог стягувача. Відтак, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» жодним чином не міг отримати грошову всю грошову суми, стягнуту приватним виконавцем з позивача, навіть якщо б дійсно з його рахунку було стягнути зазначену у позові суму, оскільки приватний виконавець в порядку ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» утримує із зазначеної суми розмір своїх витрат, а тільки після цього перераховує грошові кошти стягувачу. Відтак, у відповідності до змісту ст.1212 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно, тобто тільки те майно (грошові кошті), які він фактично набув. 27.03.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГ» - адвоката Меладзе С.О. надійшла зустрічна позовна заява про стягнення збитків, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань (зареєстрована 28.03.2024, а.с.65-87 т.1), в якій представник ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 36 224 грн. 83 коп., нараховані за невиконання позичальником своїх зобов`язань (а.с.65-87 т.1). Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що 24.09.2007 між ВАТ КБ «НАДРА», перейменованого у ПАТ КБ «НАДРА» у подальшому, та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП (кредитний договір), за умовами п.п.1.1 п.1 якого банк надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 49 752 грн. 00 коп. з метою придбання транспортного засобу (п.п.1.1.2 п.1 договору). Відповідно до п.п.1.1.3 п.1 кредитного договору, плата за користування та управління кредитом: відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 17,9% річних. Строк дії договору сторони обумовили до 20.09.2012 (п.п.1.1.4 п.1 договору). У встановлений законом строк кредит позичальник не повернув, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «НАДРА» до суду з позовом. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014 у справі №214/9083/13-ц присуджено стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007 у сумі 117 359 грн. 91 коп. Станом на 26.03.2024 [PERSON] рішення суду не виконав добровільно, а відтак має невиконане грошове зобов`язання зі сплати на користь кредитора грошової суми у розмірі 117 359 грн. 91 коп., визначеної за судовим рішенням. З огляду на період невиконання судового рішення, допущене [PERSON] порушення є триваючим. У свою чергу, 08.05.2020 між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020 та додаток №1 до договору, на підставі яких ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» набуло прав кредитора за вимогами до [PERSON] за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007. Зважаючи на те, що з 08.05.2020 новим кредитором стало ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГ», останнє направило на адресу позичальника повідомлення про заміну кредитора з вимогою щодо погашення боргу, яке [PERSON] залишив поза увагою. Оскільки [PERSON] присуджену суму боргу за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014 у справі №214/9083/13-ц не сплатив, тому ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» має право на нарахування збитків згідно з ч.2 ст.625 ЦК України за період до 23.02.2022, а саме інфляційних втрат та 3% річних на присуджену суму боргу 117 359 грн. 91 коп. Розрахунок збитків проведено за період з 24.02.2019 до 23.02.2022 включно і становить 10 562 грн. 39 коп. 3% річних та 25 662 грн. 44 коп. інфляційних втрат. Крім того, у прохальній частині зустрічного позову представник виклав заяву про залишення за собою права на подання заяви щодо вирішення питання розподілу судових витрат у сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу 20 000 грн. 00 коп. протягом 5 днів після ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою суду від 15.01.2025 зустрічну позовну заяву ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» до [PERSON] про стягнення збитків, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань прийнято до розгляду. Об`єднано в одному провадженні зустрічні позовні вимоги ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» до [PERSON] про стягнення збитків, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань з первісною позовною заявою представника [PERSON] адвоката Павленка В.В. до ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про захист прав споживача, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернення стягнутих коштів для їх спільного розгляду. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.111-113 т.2). 02.05.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача за зустрічним позовом надійшли додаткові письмові пояснення до зустрічного позову (а.с.196-205), заперечення на зустрічний позов (а.с.212-216 т.1). 06.05.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГ» - адвоката Меладзе С.О. надійшли заперечення на пояснення відповідача за зустрічним позовом (а.с.220-231 т.1). 26.09.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника [PERSON] адвоката Павленка В.В. надійшли додаткові письмові пояснення з долученням підбірки практики суду касаційної інстанції для врахування при вирішенні вимог зустрічного позову ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГ» (а.с.48-56 т.2). 29.04.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача за зустрічним позовом позивача за зустрічним [PERSON] надійшла заява про зменшення судових витрат, заявлених за первісним позовом [PERSON] , до 1 000 грн. 00 коп. (а.с.143-145 т.2). Ухвалою суду від 02.07.2025 закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду (а.с.183-184 т.2). Що стосується клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів, викладеного у прохальній частині позову, а саме, витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. копій документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, то суд зауважує, що враховуючи припинення приватним нотаріусом нотаріальної діяльності, витребування у нього заявлених доказів наразі є виключеним. При цьому, за відсутності доказів звернення [PERSON] та/або його представника до Київського обласного державного нотаріального архіву та з огляду на відсутність інформації, яка б свідчила про дійсність передання нотаріусом документів діловодства до нотаріального архіву, суд не вправі з власної ініціативи вирішувати питання витребування доказів, що свідчитиме про порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства. Відтак, підстави для задоволення клопотання відсутні. У ході судового розгляду жоден з учасників справи не заявив про свою безпосередню участь в судовому засіданні. Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Треті особи про свою участь також не заявили, правом на подання письмових пояснень по суті вимог за первісним та зустрічним позовами не скористались. Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name щодо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] судом встановлено, що такий нотаріус в реєстрі відсутній, як і відомості про його реєстрацію, видачу свідоцтва. При цьому, Наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 №4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за №7921 на ім`я [PERSON] , анульовано. За інформацією, наданою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) (далі міжрегіональне управління), на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 31.12.2021 №1920/6 діяльність приватного нотаріуса [PERSON] припинена з 31.12.2021. З огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи у письмовому порядку без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Щодо вимог первісного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Судовим розглядом встановлено, що 24.09.2007 між ВАТ КБ «НАДРА», перейменованого у ПАТ КБ «НАДРА» у подальшому, та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП (кредитний договір), за умовами п.п.1.1 п.1 якого банк надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 49 752 грн. 00 коп. з метою придбання транспортного засобу (п.п.1.1.2 п.1 договору). Відповідно до п.п.1.1.3 п.1 кредитного договору, плата за користування та управління кредитом: відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 17,9% річних. У п.п.1.1.4 п.1 договору визначено строк, на який позичальнику надано кредит: банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 20.09.2012. Аналізом змісту та форми договору, копію якого надано [PERSON] при зверненні до суду, встановлено, що кредитний договір було укладено між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] у простій письмовій формі (а.с.33-36, 89-94 т.1). Із долученої виписки по банківському рахунку слідує, що кредитні кошти [PERSON] за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007 дійсно було надано, останній цими коштами користувався та здійснював періодичні платежі на погашення кредитного боргу (а.с.37-41 т.1). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/9083/13-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007 у сумі 117 359 грн. 91 коп., а також витрати по сплаті судового збору 1 173 грн. 60 коп. (а.с.97-99, 244-245 т.1). Разом з тим, 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №218630, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», яке є правонаступником ПАТ КБ «НАДРА» за договором про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020, заборгованості за кредитним договором №8/2007/980-К/1531-АП від 24.09.2007 за період з 23.07.2018 до 21.06.2021 у загальному розмірі 117 329 грн. 54 коп., що включає: прострочену заборгованість за тілом кредиту 85 642 грн. 00 коп., прострочену заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 31 687 грн. 54 коп. За вчинення виконавчого напису також стягнуто плату у сумі 50 грн. 00 коп. Загальна сума вимог, що підлягає стягненню з боржника, визначена у розмірі 117 379 грн. 54 коп. (а.с.32 т.1). Факт відступлення прав вимоги від ПАТ КБ «НАДРА» на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» за кредитним договором №8/2007/980-К/1531-АП від 24.09.2007, укладеним з [PERSON] , підтверджується договором про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020, платіжним дорученням про внесення плати за придбання кредитного портфелю та протоколом електронного аукціону та відповідним реєстром, до якого включені вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором (а.с.100-101, 102, 103-104, 105-117 т.1). Таким чином, з 08.05.2020 новим кредитором стало ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», доказів зворотного матеріали справи не містять. Звертаючись до суду з первісним позовом про оспорювання виконавчого напису, [PERSON] не оспорював факт укладення кредитного договору «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007та існування між ним та первісним кредитором ВАТ КБ «НАДРА» фінансово-договірних зобов`язань, не визнаючи при цьому розмір заборгованості, стягнутої з нього у позасудовому порядку за оспорюваних виконавчим написом на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГ» як дійсного кредитора правонаступника первісного кредитора на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020. 29.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. відкрито виконавче провадження №67699017 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису; боржником визначено [PERSON] , стягувачем ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (а.с.44-46 т.1). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 29.11.2021 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 129 230 грн. 49 коп. (а.с.49-50 т.1). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 01.08.2023 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] шляхом здійснення відрахувань з його доходів у розмірі 20%, оскільки встановлено, що [PERSON] отримує дохід у ВЧ [NUMBER] (а.с.51-53 т.1). Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 20.06.2023 накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на рахунках, та будуть відкриті після винесення постанови, та належать / належатимуть боржнику [PERSON] . З інформації про виконавче провадження ВП №67699017 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, при перевірці за ідентифікатором для доступу за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує, що виконавче провадження відкрите 29.11.2021, стан «зупинено». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , діючи через представника, посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, оскільки на момент вчинення виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, заявлені з пропуском строку позовної давності. До того ж належних документів, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором нотаріусу не було надано взагалі, як і не надано доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Укладення договору у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення виключало можливість вчинення на ньому виконавчого напису. Надаючи оцінку таким доводам представника позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з такого. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.022017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акта стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017, отже, і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким із [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Дослідженням копії договору, наявної в матеріалах справи, встановлено, що він був укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису нотаріусом, а відтак доводи представника [PERSON] стосовно цього є слушними та заслуговують на увагу. Позивач також вказував, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів відповідача звернути стягнення за виконавчим написом на його адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані. Крім того, суд констатує, що зважаючи на визначення строку виконання кредитно-договірних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007 до 20.09.2012, наявність заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014 у справі №214/9083/13-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним договором у сумі 117 359 грн. 91 коп., в сукупності не тільки виключають можливість нарахування кредитором процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, а й стягнення таких процентів з істотним пропуском строку позовної давності в безспірному позасудовому порядку за виконавчим написом. Такі обставини свідчать про безсумнівну оспорюваність заборгованості. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача [PERSON] на недоторканність його грошових коштів. Щодо вимог первісного позову про стягнення безпідставно набутого майна за оспорюваним виконавчим написом. Щодо заявленої адвокатом Павленком В.В. в інтересах [PERSON] вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 14 729 грн. 25 коп. відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.170-174 т.1), стягнутих в рамках виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. За ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна, є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів. Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт, сплати коштів. Відповідно, за відсутності правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Набуття майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». У свою чергу, в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20 зазначено, що набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Згідно з відповіддю на адвокатський запит приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 28.03.2024 №5823, за час перебування виконавчого документу на примусовому виконанні з 29.11.2021 загальна сума стягнута з боржника [PERSON] на депозитний рахунок приватного виконавця складає 14 729 грн. 25 коп., з яких: 113 грн. 00 коп. витрати виконавчого провадження (згідно з постановою від 29.11.2021 про стягнення витрат), 13 287 грн. 50 коп. борг за виконавчим документом на користь стягувача ТОВ «ФЙК «ФАКТОРІНГС», 1328 грн. 75 коп. основна винагорода приватного виконавця (згідно з постановою від 29.11.2021 про стягнення з боржника основної винагороди) (а.с.181-184 т.1). Таким чином, враховуючи доведеність факту вчинення виконавчого напису нотаріуса без правових на те підстав, доведеність обсягом наданих позивачем доказів проведення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК ФАКТОРІНГС грошових коштів в сумі 13 287 грн. 50 коп. в рамках примусового виконання виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ст.1212 ЦК України такі кошти є безпідставно набутими відповідачем ТОВ ФК ФАКТОРІНГС, а тому вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь позивача. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача за кредитним договором перед відповідачем, за яким було вчинено напис, не є підставою для відмови у поверненні коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Разом з тим, правові підстави для компенсації грошових коштів, утриманих з [PERSON] на компенсацію витрат на проведення виконавчих дій та основної винагороди приватного виконавця, зарахованих на рахунок приватного виконавця у сумі 113 грн. 00 коп. та 1 328 грн. 75 коп., положеннями Закону України «Про виконавче провадження» встановлено в окремому, позасудовому, порядку повернення цих коштів та не стосуються предмету даного спору, а у разі наявності спору, вирішення питання повернення таких коштів боржникові здійснюється за правилами КАС України. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів слід задовольнити частково, а саме, на суму 13 287 грн. 50 коп. Щодо вимог зустрічного позову про стягнення збитків за невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судовим розглядом встановлено, що 24.09.2007 між ВАТ КБ «НАДРА», перейменованого у ПАТ КБ «НАДРА» у подальшому, та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП (кредитний договір), за умовами п.п.1.1 п.1 якого банк надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 49 752 грн. 00 коп. з метою придбання транспортного засобу (п.п.1.1.2 п.1 договору). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/9083/13-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007 у сумі 117 359 грн. 91 коп., а також витрати по сплаті судового збору 1 173 грн. 60 коп. (а.с.97-99, 244-245 т.1). Із 08.05.2020 новим кредитором у рамкам кредитно-договірних відносин за договором «Автопакет» №8/2007/980-К/-1531-АП від 24.09.2007, укладеним із [PERSON] , стало ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», факт відступлення прав вимоги від ПАТ КБ «НАДРА» на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» за кредитним договором №8/2007/980-К/1531-АП від 24.09.2007, укладеним з [PERSON] , підтверджується договором про відступлення прав вимоги №GL2N78545 від 08.05.2020, платіжним дорученням про внесення плати за придбання кредитного портфелю та протоколом електронного аукціону та відповідним реєстром, до якого включені вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором (а.с.100-101, 102, 103-104, 105-117 т.1). Звертаючись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, представник ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» зазначив, що станом на 26.03.2024 заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014 залишається невиконаним з боку [PERSON] , а відтак він має невиконане грошове зобов`язання зі сплати на користь кредитора грошової суми у розмірі 117 359 грн. 91 коп., визначеної за судовим рішенням. З огляду на період невиконання судового рішення, допущене [PERSON] порушення є триваючим. При цьому, ухвалення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ними грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічну позицію з цього приводу викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації боржником [PERSON] плати за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» за період з 24.02.2019 до 23.02.2022 включно, виходячи з присудженої рішенням суду суми заборгованості за кредитом 117 359 грн. 91 коп., і становить 10 562 грн. 39 коп. 3% річних та 25 662 грн. 44 коп. інфляційних втрат. На підтвердження заявлених вимог представником надані копії кредитного договору, роздруківку судового рішення з ЄДРСР, докази на підтвердження відступлення вимоги. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України). Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.129-1 Конституції України). Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. За наявними у справі матеріалами, відомостями з ЄДРСР та актуальними даними з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors у сукупності судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2014 у справі №214/9083/13-ц, де б боржником був [PERSON] , на примусовому виконанні не перебуває. Доказів, які б свідчили про звернення первісного кредитора ПАТ КБ «НАДРА» або ж його правонаступника ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» до суду з приводу отримання виконавчого листа на виконання судового рішення, поновлення строку пред`явлення його на виконання (у разі необхідності) на підтвердження вимог за зустрічним позовом суду не надано. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02.09.2020, №442/398/15-ц від 18.03.2020, №390/880/16-ц від 11.12.2019, №554/9126/20 від 13.03.2023. У постанові від 13.03.2023 по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Фактичні обставини цієї справи свідчать, що основна вимога позивача за зустрічним позовом, яка виникла на підставі рішення суду від 17.09.2014, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, а тому між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України. Отже, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби або у приватного виконавця в сукупності з відсутністю доказів отримання стягувачем виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Належить також зазначити, що сплив строків виконання судового ріщення є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. При цьому суд враховує не лише право стягувача, а й права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення. Таким чином, встановивши відсутність обов`язку відповідача перед позивачем у грошовому зобов`язанні у зв`язку зі спливом часового проміжку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, очевидним є відсутність правової підстави для стягнення з відповідача на користь позивача можливого похідного зобов`язання, передбаченого ст.625 ЦК України. Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за зустрічним позовом в повному обсязі за їх безпідставністю. Застосовані судом заходи забезпечення первісного позову [PERSON] відповідно до ухвали суду від 12.03.2024 в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку. При цьому, суд зауважує, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача за первісним позовом (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України). Оскільки представник позивача за зустрічним позовом в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заявив про намір подання доказів на підтвердження понесених позивачем за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення, тому питання розподілу усіх судових витрат по справі та розгляду клопотання представника відповідача за первісним позовом про зменшення їх розміру, суд вважає за доцільне вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення з призначенням дати судового засідання у відповідності до ст.246 ЦПК України.

Outcome: partial