Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року у розмірі 6588,60 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 28 січня 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір №3444300801/223426 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору 28 січня 2020 року товариством надано клієнту фінансовий кредит у сумі 2000,00 гривень строком на 30 днів, із встановленою процентною ставкою у розмірі 1,85% на день. Кредит надано в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 31 травня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року укладеним з [PERSON] . В свою чергу, 03 червня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 відступив право вимоги за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Відповідач свої зобов`язання не виконав, станом на 26 травня 2025 року заборгованість відповідача за цим кредитним договором становить 6588,60 грн, з яких: 2000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4588,60 грн - прострочена заборгованість за процентами. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року в сумі 6588,60 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». 27 жовтня 2025 року представником позивача подано заяву про розподіл витрат на професійну правову допомогу (вх. №94750). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 28 січня 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3444300801/223426, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26 лютого 2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.1-1.3 Договору) (а.с. 15). Згідно п. 1.5 Договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/ (п. 1.6 Договору). Згідно п. 2.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 2.4 Договору при надходженні до Товариства коштів для виконання зобов`язань Клієнта Товариство направляє такі кошти на погашення заборгованості в наступній послідовності: 1) у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу здійснюється повернення суми кредиту. У разі виникнення простроченої заборгованості за Договором грошові кошти Клієнта направляються в такій черговості: 1) в першу чергу сплачується пеня за прострочення; 2) в другу чергу оплачуються відсотки за користування кредитом; 3) в третю чергу повертається сума кредиту. Відповідно до п. 6.3 договору всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. Підписуючи вищевказаний договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Відповідач також підтвердив, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 6.8-6.9 Договору). Додаток №1 до вищевказаного договору містять графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. При укладенні договору відповідачка сама надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, адресу проживання та реєстрації, номер телефону, рахунку. Саме на вказаний ним номер телефону кредитором було направлено одноразовий ідентифікатор, яким відповідачка скористалася, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. З матеріалів справи слідує, що відповідачка вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суд бере до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт фінансових установ за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачем не був би укладений. Відповідно укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Цей договір укладений в електронній формі, підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови договору, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року. З довідки про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» слідує, що клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року, ідентифікований товариством за одноразовим ідентифікатором R89059 (а.с. 10). 28 січня 2020 року позивач на виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року перерахував на банківську картку № [NUMBER] (PRIVAT BANK), яка була вказана відповідачем в особистому кабінеті, номер транзакції: 32020-21622-34487, грошові кошти в сумі 2000,00 грн, які були перераховані ТОВ «ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-2 від 15 вересня 2018 року та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 9). 31 травня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, у відповідності до якого ТОВ «Гоуфінгоу» передало (відступило) за плату ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року (зворотній бік а.с. 16 - а.с. 17). У відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржником умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 191300407,10 грн станом на дату підписання сторонами цього договору. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2 договору (п. 6.1, 6.2.3 цього договору). В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 3306640,45 грн без ПДВ. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п. 7.1 договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору (п. 7.1, 7.2 цього договору). Виконання зобов`язань ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» перед ТОВ «Гоуфінгоу» щодо сплати ціни продажу за вищевказаним договором факторингу підтверджується платіжними дорученнями №36 від 04 червня 2021 року та №37 від 10 червня 2021 року (зворотній бік а.с. 9). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31 травня 2021 року ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року у загальній сумі заборгованості 6588,60 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 2000,00 грн, залишок по відсоткам - 4588,60 грн ( зворотній бік а.с. 10). Крім того, 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладений договір №1-03/06/2021 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Cіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року (а.с. 13). Відповідно до п. 1.2 цього договору в дату підписання цього договору відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором. На виконання вимог п. 2.1, 2.2 цього договору ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» сплатило загальну вартість прав вимоги 3311640,45 грн, що підтверджується платіжними інструкціями кредитного переказу коштів №1 від 04 червня 2021 року та №2 від 09 червня 2021 року (а.с. 8). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 03 червня 2021 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року у загальній сумі заборгованості 6588,60 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 2000,00 грн, залишок по відсоткам - 4588,60 грн (а.с. 11). Що стосується вищевказаних договору факторингу та договору відступлення права вимоги вони є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право кредитора за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року, що підтверджується дослідженими доказами. Як слідує із наведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року станом на 26 травня 2025 року заборгованість за кредитом складає 6588,60 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 2000,00 грн, залишок по відсоткам - 4588,60 грн. 27 травня 2025 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» направлено [PERSON] письмову вимогу по виконання зобов`язань перед ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за кредитним договором №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року в загальному розмірі 6588,60 грн протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Оскільки [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» звернулося до суду із вказаним позовом. Судом установлено укладення між сторонами кредитних договорів та погодження істотних умов кредитного договору. Матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання. Разом з тим, відповідач неналежно виконує умови кредитного договору. Щодо заборгованості за кредитним договором, то суд зазначає наступне. Так, за умовами договору кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 26 лютого 2020 року, з процентною ставкою у розмірі 1,85 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з Графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, який є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року, зазначено, що сума кредиту становить 2000,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 999,60 грн, а всього до оплати підлягає 2999,60 грн. Згідно п. 2.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 3.3.3. Договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. При цьому слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. Як зазначено раніше кредит надавався відповідачу строком з 28 січня 2020 року до 26 лютого 2020 року. Сторони погодили, що денна процента ставка становить 1,85%, що становитиме 1110,00 грн (2000,00 грн ? 1,85% ? 30 днів), а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача проценти саме в розмірі 1110,00 грн. Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період з 27 лютого 2020 року. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позичальником дій, обумовлених пунктом 3.3.3 договору (продовження строку надання кредиту). Щодо нарахування відсотків «до повного погашення заборгованості», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, з урахуванням умов договору, укладеного відповідачем. Зокрема Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». В контексті цієї цивільної справи, суд зважає, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів поза межами строку користування, розташовані в пункті договору, які регулюють правомірну поведінку сторін. В той де час одночасне нарахування процентів за правомірне користування кредитом та процентів як міри відповідальності є неприпустимим. Отже, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №3444300801/223426 від 28 січня 2020 року в сумі 3110,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1110,00 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1143,44 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням понижуючого коефіцієнта). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial