Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №103761255 від 11.06.2021 року у розмірі 37 055 грн. 92 коп., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №103761255, за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до умов Договору відступлення прав вимоги №10Т від 13.10.2021 року, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором №100790837 від 06.06.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», у свою чергу ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу відповідача становить 37 055 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15 208 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 19 847 грн. 92 коп., заборгованість за комісійними винагородами становить 2 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 27.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлялась про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористалась своїм правом та через представника подала до суду відзив на позов, у якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що за згодою відповідача здійснювалась пролонгація Кредитного договору. Крім того, позивачем не надано докази, що сплачені кошти, які в розрахунку заборгованості названо «комісією за пролонгацію», були внесені відповідачем з метою продовжити строк кредитування. Первісним кредитором нараховано проценти за користування кредитом поза межами строку Кредитного договору. Так, сплачені відповідачем грошові кошти в погашення загальної заборгованості зараховувались в погашення комісії за управління та обслуговування кредиту. Жодної деталізації щодо послуги, за яку справляється вказана комісія в договорі не зазначено, а доказів на підтвердження конкретних вчинених додаткових дій кредитором надано не було Крім того зазначено, що нарахування відсотків у розмірі, встановленому п. 1.6. Договору, тобто 5% в день, суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а саме положенням ст. 18 Закону. В свою чергу представник позивача подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої у відзиві відповідачем не спростовується факт укладання Кредитного договору та отримання кредитних коштів від ТОВ «Мілоан». Пролонгація здійснювалась згідно до умов укладено Кредитного договору. Так, відповідач вчасно не повернула кредитні кошти, у результаті чого за умовами п. 2.3.1.2. Кредитного договору, відбулась автопролонгація, яка не може перевищувати 60 днів. Наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «Мілоан». Інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №103761255, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, тобто до 11 липня 2021 року. Згідно п.1.5.1., 1.5.2, 1.6. Договору, комісія за надання кредиту становить 2 000 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 10,00% відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користуванням кредитом 6 000 грн. 00 коп., яка нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.3.1.1. Договору, пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.com.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту: 3 дні 3,00%; 7 днів 5,00% комісії; 15 днів 10,00% комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку (пролонгацію) напільгових умовах,проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору. Згідно до п. 2.3.1.2. Договору, пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. У п. 4.2 Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до платіжного доручення №28625461 від 11.06.2021 року, відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги №08Т, згідно умов якого позивач набув прав вимоги до боржників ТОВ «Мілоан». Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №10Т від 13.10.2021 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №103761255 від 11.06.2021 року у сумі 37 055 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15 208 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 19 847 грн. 92 коп., заборгованість за комісійними винагородами становить 2 000 грн. 00 коп. Позивачем на адресу відповідача направлялась Досудова вимога від 25.07.2024 року із зазначенням суми заборгованості, належної до сплати, терміну та реквізитів для сплати. З наданого розрахунку ТОВ «Мілоан» убачається, що заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит №103761255 нараховувалась відповідно до п. 1.5.2, 1.6, 2.3.1.1, 2.3.1.2 Договору. Відповідач здійснила часткову сплату на користь первісного кредитора ТОВ «Мілоан», а саме 10 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 600 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 600 грн. 00 коп. та процентів на суму 780 грн. 00 коп.; 13 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 582 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 582 грн. 00 коп. та процентів на суму 760 грн. 00 коп.; 17 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 564 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 564 грн. 00 коп. та процентів на суму 759 грн. 00 коп.; 20 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 547 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 547 грн. 00 коп. та процентів на суму 738 грн. 00 коп.; 23 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 531 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 531 грн. 00 коп. та процентів на суму 717 грн. 00 коп.; 26 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 515 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 515 грн. 00 коп. та процентів на суму 697 грн. 00 коп.; 29 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 499 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 499 грн. 00 коп. та процентів на суму 677 грн. 00 коп.; 30 липня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 484 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 484 грн. 00 коп. та процентів на суму 626 грн. 00 коп.; 03 серпня 2021 року комісії за пролонгацію кредиту на суму 470 грн. 00 коп., тіла кредиту на суму 470 грн. 00 коп. та процентів на суму 626 грн. 00 коп. та 07 серпня 2021 року процентів на суму 153 грн. 00 коп. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Положеннями ст. 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Судом установлено та не заперечується сторонами, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №103761255. При цьому, відповідач не спростовує факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 20 000 грн. 00 коп. від ТОВ «Мілоан». Проте, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору про споживчий кредит №103761255 від 11.06.2021 року, відповідно до наданого розрахунку, заборгованість відповідача по укладеному Договору становить 37 055 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15 208 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 19 847 грн. 92 коп., заборгованість за комісійними винагородами становить 2 000 грн. 00 коп. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що первісним кредитодавцем нараховано проценти за користування кредитом поза межами строку дії Кредитного договору, оскільки умовами Договору про споживчий кредит №103761255 від 11.06.2021 року, зокрема п. 1.3, 1.5.2, 1.6, 2.3.1, 2.3.1.1 та 2.3.1.2, сторони погодили порядок продовження строку договору, умови та строк нарахування процентів за кожен день такого продовження. З наданого розрахунку убачається, що за період з 11 червня 2021 року по 11 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» нараховано проценти за користування кредитом відповідно до п. 1.4 Договору, з 12 липня 2021 року по 07 серпня 2021 року до п. 2.3.1.1 Договору (пролонгація на пільгових умовах у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості) та з 08 серпня 2021 року по 06 жовтня 2021 року до п. 2.3.1.2 Договору (пролонгація на стандартних умовах, тобто строком, що не перевищує 60 днів). Заперечення представника відповідача, що при сплаті заборгованості відповідач не мала наміру здійснювати плату за пролонгацію, суд не приймає до уваги, оскільки такі платежі здійснені відповідно до вимог п. 2.3.1.1 Кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов підписаного Кредитного договору, виконання своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів за тілом кредиту та нарахованих процентів за користування ним у визначений договором строк, тобто до 11 липня 2021 року. Відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що нарахування процентів за Кредитним договором здійснювалося ТОВ «Мілоан» в межах строку, узгодженого сторонами. Між тим, суд звертає уваги представника відповідача, що у п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст.1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. У Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, першого речення ч.1 ст. 1050 ЦК України та ч. 1 ст. 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (ч. 1 ст. 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі. Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи ч. 2 ст. 625 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за ст. 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за ст. 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін). Враховуючи те, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодилась з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були відомі відповідачу. Також, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що нараховані проценти за користування кредитом не відповідають вимогам положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з встановленими судом обставинами та оскільки, нараховані відповідно до ст.ст. 1048, 1050 ЦК України проценти за користування кредитом, не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, є несправедливими. Суд відхиляє заперечення представника відповідача про необґрунтованість сплати ТОВ «Мілоан» комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі 2 000 грн. 00 коп. оскільки відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання такого кредиту. Щодо посилання відповідача, що розрахунок позивача є недоведеним, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду власного розрахунку заборгованості, тому такі заперечення є безпідставними. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що розмір витрат на правничу допомогу є надмірним, справа є типовою та позовна заява не розписана деталізовано, по суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «Діджи Фінанс» в подібних правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням незначної складності та зразковості справи. Суд дослідивши заяву ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та додані до неї докази, зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником ТОВ «Діджи Фінанс» було надано: Договір про надання правової договору №42649746 від 05.05.2025 року, між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП [PERSON] , детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 29.07.2025 року, щодо вартості послуг на суму 5 000 грн. 00 коп., яка включає в себе: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс»; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; формулювання додатків до позовної заяви (письмові докази); подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Міньковська А.В., При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, враховуючи надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено повністю, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved