Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

29.10.2025 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1116352 від 14.11.2023 в сумі 14600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.11.2023 між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про надання споживчого кредиту №1116352, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2500 грн, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач не виконав свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. 21.06.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №21062024. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором №1116352 від 14.11.2023 року. Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, яка станом на дату подання позову становить 14600 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 2500 грн; заборгованість за процентами 12100 грн. Тому просить позов задовольнити, вирішити питання судових витрат. Ухвалою від 31.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судові засідання, призначені на 02.12.2025, 22.12.2025 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, що підтверджується, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Встановлено, що 14.11.2023 між [PERSON] та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений кредитний договір №1116352, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором В931. Згідно з п. 1.3. цього договору, сума кредиту складає 2500 грн, тип кредиту кредит. Відповідно до п. 1.4. строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 1.5. передбачений фіксований тип процентної ставки. За користування кредитом згідно пункту 1.5.1. нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. договору. Відповідно п. 1.5.2. знижена процентна ставка становить 0,01% в день. Згідно з п. 1.8.1. орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 22300 грн. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТОВ «Селфі Кредит» вчинили дії визначені ст.11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором В931, тобто договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. З цього слідує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем не був би укладений. ТОВ «Селфі Кредит» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачу кошти у розмірі 2500 грн на рахунок, що підтверджується повідомленням №20250930-6434 від 30.09.2025 про перерахування коштів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1116352 від 14.11.2023. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 21.06.2024 заборгованість [PERSON] становить 14600 грн та складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2500 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 12100 грн. 21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 21062024. Згідно з актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 21.06.2024 за договором факторингу «Клієнт» (ТОВ «Селфі Кредит») передав, а «Фактор» (ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») прийняв реєстр боржників кількістю 9817. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 14600 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 2500 грн, заборгованості за відсотками 12100 грн. Згідно платіжної інструкції від 21.06.2024 № 3392 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 на суму 2 479 762,78 грн. Таким чином, позивач правомірно, на законних підставах набув право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №1116352 від 14.11.2023 в сумі 14600 грн. 16.10.2025 представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» скерував на адресу відповідача досудову вимогу, в якій вимагав від останнього негайно погасити заборгованість за кредитним договором №1116352 від 14.11.2023 та попередив, що у разі невиконання даної вимоги, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення заборгованості в судовому порядку. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, положеннями статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76, 77 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Правильність наданих товариством розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем. При цьому, ТОВ «Селфі Кредит» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором на загальну суму 14600 грн. Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг правової допомоги за договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, детальний опис наданих послуг за згаданим договором, ордер на надання правничої допомоги. Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплачену при поданні позовної заяви, що складає 2422,40 грн

Outcome: approved