Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь інфляційні витрати у розмірі 11986,26 грн та 3% річних у розмірі 2351,44 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 23 липня 2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було задоволено позов ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 24687,37 грн та судовий збір. 26 вересня 2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72233340 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 24 липня 2020 року по день виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 25 вересня 2023 року. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 06 липня 2019 року о 07.45 за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 52 (ЕО43) сталося зіткнення легкового автомобіля «СНЕRY», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння більше 0,2 до 0,5 проміле. Відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у справі № 204/4974/19 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року у справі №204/2561/20, що набрало законної сили, позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 24687 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 37 (тридцять сім) коп.; стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» понесені позивачем судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. (а.с.12-14). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 17 липня 2023 року державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. розглянуто заяву про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72233340 з виконання виконавчого листа №204/2561/20, виданого 05 червня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська (а.с.7). 26 вересня 2023 року державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №72233340 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.8). Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.9), заборгованість відповідача за період з 24 липня 2020 року по 25 вересня 2023 року становить 14337,70 грн, яка складається з: - інфляційне збільшення 11986,26 грн; - 3% річних 2351,44 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19 викладено висновок, що стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Згідно з ч.1, 2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У разі невиконання рішення суду діє загальне правило про настання відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України. Частина 2 ст.625 ЦК України визначає, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку процентів річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18). Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати завданих збитків, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні збитки у розмірі 11986,26 грн та 3 % річних у розмірі 2351,44 грн. Розрахунок позивача щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, зроблено арифметично правильно та відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 24 липня 2020 року по 25 вересня 2023 року у розмірі 2351,44 грн та інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 25 вересня 2023 року в розмірі 11986,26 грн, а всього 14337,70 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн (а.с.10).

Outcome: approved