Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

16 грудня 2025 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), в якій позивач просила розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06 серпня 1988 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 938. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 13). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06 серпня 1988 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 938. Вказала, що з відповідачем вони припинили сімейно-шлюбні відносини, а спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки й відсутність взаєморозуміння між ними. Позивач вважала, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Також позивач не вбачала підстав для примирення. Вказала, що із відповідачем неповнолітніх дітей не мають. У судове засідання, призначене на 12 січня 2026 року, позивач не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 15). 08 січня 2026 року від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без її участі, в якій вона підтримала позовні вимоги (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 16). Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Драбинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 12 січня 2026 року, разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 18 грудня 2025 року, які направлялись на зареєстровану адресу відповідача, були отримані останнім 30 грудня 2025 року (а.с. 16). Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. 12 січня 2026 року представником відповідача подано до суду заяву, за змістом якої вона просила проводити судовий розгляд справи 542/2214/25, призначений на 12 січня 2026 року та всі наступні засідання, без участі відповідача - [PERSON] та його представника - адвоката Хворост Дарії Михайлівни, позовні вимоги просила задовольнити, шлюб розірвати. Також, просила повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме: 605 грн 60 коп., відповідно до квитанції № E97U-R4ZZ-TSEE від 12 грудня 2025 року, у зв`язку із тим, що сторона відповідача позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 19). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 06 серпня 1988 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 938 та видано повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягала на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, є підстави для розірвання шлюбу. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », із огляду на що, суд залишає їй шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції № E97U-R4ZZ-TSEE від 12 грудня 2025 року у сумі 1211 грн 20 коп., враховуючи те, що відповідач позов про розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, про що вказав у поданій до суду заяві, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 605 грн 60 коп., сплаченого нею при поданні цього позову відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору у сумі 605 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved