Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, покликаючись на те, що з 07.07.2007р. перебував з відповідачкою [PERSON] у шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.08.2025 року. Близько двох років вони (сторони) проживають окремо, в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть. Від подружнього життя у них народилося троє спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з часу їхнього окремого проживання їхні старші діти, зокрема дочка [PERSON] та [PERSON] залишились проживати з колишньою дружиною. З вересня 2025 рокунайстарша дочка [PERSON] розпочала навчання у вищому навчальному закладі та взагалі стала проживати окремо від батьків. Наймолодша дочка протягом двох років проживає з ним (позивачем), у нього з донькою злагоджені люблячі стосунки.Стверджує, що цих обставин відповідачка [PERSON] ніколи не заперечувала, знаючи про його (позивача) прив`язаність до наймолодшої доньки та таку ж прихильність дитини до нього. Однак станом на даний час у них з [PERSON] виник спір щодо місця проживання їхньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вказує, що ще задовго до ініціювання процесу розірвання шлюбу, тобто ще з початку їхнього з [PERSON] фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, що мало місце ще в 2023 році, місце проживання їхніх дітей узгоджено та визначено за їхньою з колишньою дружиною спільною домовленістю. Їхня старша дочка [PERSON] є студенткою, вона навчається та проживає окремо. Їхня дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] . Натомість місце проживання їхньої наймолодшої дочки [PERSON] за попередньою домовленістю з відповідачкою визначено разом з ним (позивачем). Стверджує, що така їхня домовленість з колишньою дружиною не порушувалась з 2023 року. Покликається на те, що близько двох років дочка [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи на його вихованні. Однак на даний час в ході обговорення та вирішення питань щодо навчання найстаршої дочки та фактичного утримання дітей, [PERSON] почала ініціювати з ним розмови про зміну місця проживання їхньої дочки [PERSON] у випадку непогодження ним (позивачем) умов про утримання дітей, на яких вона (відповідачка) наполягає. Він (позивач) не бажає, щоб у нього відібрали дитину, яка є сенсом його життя. Саме ці обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом. Стверджує, що ще з 2023 року їхня дочка [PERSON] , 2018 року народження, проживає спільно з ним (позивачем) за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини - [PERSON] разом з іншою їхньою дочкою [PERSON] з 2023 року проживають окремо. З цього часу відповідачка [PERSON] не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні дочки [PERSON] . Він (позивач) самостійно займається вихованням дочки [PERSON] , самостійно її утримує, здійснює за нею постійний догляд, якого вона потребує. Вказує, що зазначені обставини підтверджуються актами обстеження матеріально-побутових умов проживання його (позивача)сім`ї. Покликається на те, що між ним як батьком та дитиною склались стійкі психологічні контакти та прив`язаність один до одного. У нього хороші житлові умови проживання, дитина проживає з ним в атмосфері турботи і захисту, вона почувається у безпечному спокійному та стійкому середовищі. Вважає, що в інтересах їхньої дочки [PERSON] проживати саме разом з ним (позивачем), так як проживання разом з ним у повній мірі сприяє та сприятиме розвитку та інтересам дитини. Він (позивач) має постійний дохід, відтак має можливість забезпечити дочці належні умови проживання, займатись її вихованням. Дочка [PERSON] вже більше двох років проживає з ним в атмосфері турботи і захисту, з ним вона почувається у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, дитина надалі хоче жити з ним (позивачем), у нього хороші матеріальні умови проживання, дитина забезпечена всім необхідним для свого розвитку. Він (позивач) є фізично здоровим, спиртними напоями не зловживає, не палить, добре відноситься до дітей, має стабільний заробіток, відповідно може належним чином займатись дитиною. Крім того, його (позивача) постійно відвідує та допомагає по господарстві його мати, яка у разі необхідності надає допомогу в здійсненні догляду за дочкою. Вважає також, що визначення місця проживання дочки [PERSON] [INFO] , разом з ним (позивачем) відповідатиме інтересам дитини. Він (позивач) зобов`язується створювати належні умови для розвитку природних здібностей дочки, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Просить звернути увагу, що протягом тривалого періоду часу саме він (позивач) самостійно виховує та утримує дочку без участі матері, яка з власної волі стала проживати окремо, самоусунувшись від обов`язків по вихованню та утриманню [PERSON] . З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з ним (батьком) як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину без участі матері. ІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги. Просив визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з ним (батьком) як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину без участі матері. Пояснив, що з 2007 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , вже майже 2 роки вони проживають окремо, офіційно розлучилися. Позов про розірвання їхнього шлюбу був ініційований відповідачкою [PERSON] . У них (сторін) є троє спільних дітей. За взаємною згодою з колишньою дружиною було визначено, що старші доньки залишаться проживати разом з відповідачкою, тоді як молодша донька [PERSON] проживатиме з ним (батьком). Таке рішення було ухвалене спільно з відповідачкою з урахуванням бажання самої дитини [PERSON] . Позивач зазначив, що коли підростали старші діти, то він був зайнятий постійним пошуком роботи, часто перебував за кордоном та, відповідно, не мав можливості приділяти їм достатньо часу. Після народження ж наймолодшої дочки [PERSON] його життєві обставини змінились, надавши йому фактичну можливість активно приймати участь у вихованні дітей, зокрема дочки [PERSON] , у зв`язку з чим він більше прив`язаний саме до неї. Зазначив, що крім дітей, у нього з колишньою дружиною немає інших спільних інтересів. Старша дочка вже фактично окремо проживає у м.Львові, дві інші навчаються в школі. Дочка [PERSON] проживає разом з ним та його (позивача) матір`ю в с.Мишлятичі. Питання утримання дочки [PERSON] відповідачку [PERSON] вже тривалий період часу не цікавить. Утриманням дочки з часу окремого проживання, він (позивач) справляється самостійно, без будь-якої допомоги. З часу спільного проживання з дочкою [PERSON] окремо від відповідачки [PERSON] він (позивач) не звертався до суду з заявами про стягнення з останньої аліментів на утримання [PERSON] . Однак, зважаючи на останні конфлікти та вимоги відповідачки з приводу питань щодо утримання двох інших дітей, то щоб в майбутньому у них не виникало спорів щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] та відповідно і її утримання, то звернувся з даним позовом до суду. Він (позивач) офіційно працевлаштований, крім того ще додатково підзаробляє. У необхідних випадках, при потребі допомоги з дитиною, таку допомогу йому може надати його матір (бабуся [PERSON] ), яка проживає разом з ними. Він (позивач) раніше не судимий, на будь-якому обліку не перебуває, у нього задовільний стан здоров`я, на даний час користується відстрочкою від призову (мобілізації) на військову службу, що підтверджується відповідними відомостями його електронного кабінету в застосунку «Резерв+». Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.Однак в підготовчому судовому засіданні відповідачка частково визнала пред`явлені до неї позовні вимоги. Вказала, що між нею та позивачем наявний спір щодо визначення місця проживання та утримання їхніх дітей, який на даний час вони з позивачем намагаються вирішити. Також відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що наймолодша їхня дитина - дочка [PERSON] вже тривалий період часу проживає разом із батьком та бабусею в с.Мишлятичі Яворівського району Львівської області. Відповідачка також зазначила, що їхні діти навчаються, найстарша є студенткою, а її (відповідачки) матеріальне становище є скрутним. Саме її матеріальне становище та інші життєві обставини не дають їй можливості приймати участь в утриманні дочки [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області - начальник відділу Служби у справах дітей виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського Львівської області Онохова О.В. в судовому засіданні зазначила, що вважає за можливим визначення місце малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком за місцем їхньої реєстрації. Така позиція обґрунтована тим, що дитина фактично проживає з батьком [PERSON] , перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, батько дбає про дитину; мати усвідомлює, що дитина буде проживати з батьком та перебувати на його вихованні й утриманні; батьки розуміють свою відповідальність, саме таке проживання дитини з батьком відповідає волі та інтересам дитини. Крім того, представник зазначила, що перед зверненням до суду позивач [PERSON] звертався до органу опіки та піклування з заявою про надання йому акту обстеження щодо факту проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним у селі Мишлятичі. У ході комісійного візиту було встановлено, що дитина дійсно проживає з батьком. Також вказала, що по даній справі на підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області 28.11.2025 року було досліджено питання щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] з батьком. У результаті було повторно здійснено комісійний візит за місцем реєстрації позивача в село Мишлятичі, а також проведено відповідну бесіду з [PERSON] в кабінеті відділу Служби у справах дітей. У ході візиту та бесід було з`ясовано, що дитина фактично вже тривалий час проживає з батьком. Батьки дитини розлучені, в сім`ї народилося троє дітей: дві старші дочки проживають з матір`ю. Зокрема, старша дитина навчається у Львові, середня дочка навчається в школі, найменша є другокласницею. В ході розмови з відповідачкою зауважено, що мати в дійсності стверджує той факт, що батько менше комунікував з старшими дітьми, не достатньо приділяв їм уваги, у зв`язку з чим старші діти більше прив`язані до мами. Водночас найменша дочка більше прив`язана до батька. Представник органу опіки ствердила, що під час розмови з дитиною, яка проводилася як у присутності батька, так і матері, було з`ясовано, що дитина більше комунікує з батьком та саме від нього очікує підтримки. При цьому не було зауважено такого ж тісного контакту дитини з матір`ю. Раніше сім`я проживала в с.Волиця Яворівського району, де [PERSON] навчається в місцевій школі, хоча наразі проживає в селі Мишлятичі. Зі слів батька, він працює в м.Мостиська, щоденно довозить дитину до школи, бажає, щоб дитина завершила навчальний рік у даному навчальному закладі, оскільки вона прив`язана до вчительки та друзів. У подальшому батько розглядає варіант навчання дитини в місцевій школі за місцем проживання або в місті Мостиська. Мати дитини [PERSON] зазначила, що вона розуміє свою відповідальність, що дитина буде проживати з батьком, пояснила, що фінансово не настільки спроможна надавати допомогу,у зв`язку з чим сторони добровільно домовилися, що старші діти більше будуть на її утриманні, а молодша дочка - повністю на утриманні батька. Водночас батько у ході розмови не заперечував, що в міру своїх можливостей буде допомагати старшим дочкам, розуміючи, що у них більші витрати. З позивачем в квартирі, яка є у його співвласності проживає його мати. Бабуся з дитиною має теплі стосунки, допомагає останній у виконанні домашніх завдань та готова надати допомогу в будь-який час, коли батько не має можливості. Для дитини в квартирі відведена окрема кімната, вона забезпечена всім необхідним, відповідно до уподобань дитини облаштована гарними рожевими меблями. Зазначила, що питання щодо визначення місця проживання дитини з батьком було винесене на засідання комісії. Члени комісії, вивчивши пакет документів та заслухавши думку обох батьків, дійшли висновку про доцільність проживання дитини [PERSON] з батьком у селі Мишлятичі, що відповідатиме інтересам самої дитини. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 20.10.2025р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, про визначення місця проживання дитини; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 28.11.2025р. задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів; витребувано з органу опіки та піклування Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 16.12.2025р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі; призначено справу до судового розгляду по суті. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони з 07 липня 2007 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 26.08.2025р. Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони близько двох років проживають окремо в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть. Сторони по справі: позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане повторно 02.03.2023р. Мостиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця [ADDRESS] [PERSON] , відомо, що позивач [PERSON] разом зі своєю дитиною - дочкою [PERSON] та зі своєю матір`ю [PERSON] (бабусею [PERSON] ) спільно проживають за вказаною адресою. Матеріалами справи підтверджено, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за тією ж адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , здобуває освіту у 2 класі 2025-2026 н.р. Волицького НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Яворівського району Львівської області. Згідно характеристики за місцем проживання, позивач [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працевлаштований у ФОП [PERSON] . Як підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), виданим на підставі розпорядження органу приватизації Мишлятиської сільської ради від 25.02.1998 року №13 та довідкою №111 від 18.07.2025 року, виданою виконкомом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області позивач [PERSON] є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Поясненнями свідка [PERSON] , безпосередньо допитаної в судовому засіданні, підтверджено наступні обставини: родину [PERSON] вона (свідок) знає дуже добре, раніше вони дружили сім`ями. На даний час позивач [PERSON] та її чоловік товаришують, у них є спільні інтереси. Як їй (свідку) відомо, сторони по справі ( [PERSON] та [PERSON] ) перебували у шлюбі 15 років, 2 роки тому такі розійшлися. [PERSON] став проживати з дочкою [PERSON] в с.Мишлятичі, а [PERSON] залишилася проживати в с.Волиця з двома дочками [PERSON] та [PERSON] . Старша дочка [PERSON] є студенткою, вже проживає окремо. Також їй (свідку) відомо, що [PERSON] не підтримує жодних стосунків з [PERSON] , він вже два роки як без дружини займається вихованням та утриманням дочки [PERSON] , її навчанням, розвитком. Зазначила, що в ході останніх розмов з нею (свідком) відповідачка [PERSON] постійно нарікала на своє скрутне матеріальне становище, на життєві проблеми та повідомляла про те, що має намір залишити місце праці і виїхати за кордон з метою працевлаштування. Їй відомо, що [PERSON] не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , а [PERSON] самостійно справляється з дитиною. Крім того вказала, що позивач [PERSON] допомагає двом іншим дочкам, іншої сім`є немає. Поясненнями свідка [PERSON] , безпосередньо допитаного в судовому засіданні, підтверджено наступні обставини: він (свідок) протягом багатьох років товаришує з позивачем [PERSON] . До часу розлучення сторін по справі ( [PERSON] та [PERSON] ) вони товаришували сім`ями. Сторони по справі розійшлися близько двох років тому. У [PERSON] та [PERSON] є троє спільних дітей: старша дочка [PERSON] вчиться та проживає окремо; середня дочка [PERSON] проживає у с.Волиця з відповідачкою [PERSON] ; молодша дочка [PERSON] проживає разом з батьком в с.Мишлятичі. Позивач [PERSON] працює та самостійно, без допомоги колишньої дружини, займається молодшою дочкою, а також допомагає фінансово двом старшим дочкам. Як йому (свідку) відомо, відповідачка [PERSON] колись не заперечувала щодо проживання доньки [PERSON] з відповідачем [PERSON] , оскільки [PERSON] багато часу проводив з найменшою дочкою, тому така і є більше прив`язаною саме до батька. Після розлучення сторін, він (свідок) не спілкується з відповідачкою [PERSON] , однак зі слів позивача зрозумів, що його колишня дружина стала висловлювати йому певні умови з приводу утримання та проживання дітей. Також зазначив, що [PERSON] офіційно працевлаштований водієм, окрім цього позивач підзаробляє ремонтними роботами разом з ним (свідком). Поясненнями свідка [PERSON] підтверджено наступне. Вона ( [PERSON] ) є матір`ю [PERSON] . Чемерис [PERSON] є її онукою, а [PERSON] є її колишньою невісткою. Її син [PERSON] та [PERSON] мають трьох спільних дочок: найстаршу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вже близько двох років [PERSON] та [PERSON] живуть окремо, кожен живе своїм життям. Шлюб між ними розірвано офіційно. З часу окремого проживання вони не спілкуються, лише у виняткових випадках та виключно в інтересах спільних дітей. [PERSON] з її онукою [PERSON] живуть разом з нею в с.Мишлятичі Яворівського району. Коли син з невісткою почали конфліктувати та коли в сім`ї виникло питання, з ким будуть проживати їхні діти, то онука [PERSON] відразу висловила бажання залишитись з татом. Саме з того часу та вже близько двох років [PERSON] ні одного дня не жила зі своєю матір`ю. [PERSON] проживає з ними, а її син [PERSON] самостійно займається дитиною, слідкує за її навчанням, возить і забирає її зі школи, робить з нею уроки, займається розвитком, її дозвіллям, повністю її всім забезпечує. Роман влаштував для [PERSON] окрему кімнату, в якій зробив гарний ремонт, придбав для неї меблі, планшет та інші необхідні речі для навчання, у вихідні дні вони їздять на прогулянки та в розважальні центри. Вона ( [PERSON] ) як бабуся допомагає сину та дбає про [PERSON] в той час, коли [PERSON] працює. Її син офіційно працевлаштований та у вільний час ще додатково підзаробляє, щоб забезпечити своїх дітей. Фактично [PERSON] утримує [PERSON] самостійно. Окрім утримання [PERSON] , він надає ще допомогу в утриманні найстаршої дочки, яка є студенткою. Її колишня невістка [PERSON] з часу фактичного припинення подружніх відносин з її сином фактично залишила дочку [PERSON] без належної уваги та турботи. Її ( [PERSON] ) не цікавить питання утримання [PERSON] , ані інші питання. Можливо так сталося через напружені особисті відносини з [PERSON] , але на даний час ситуація виглядає саме так. Якщо у них з [PERSON] відносини стабільні, то її ( [PERSON] ) все влаштовує, але якщо з приводу двох старших дітей між ними виникає якась суперечка, то вона починає [PERSON] погрожувати, що, як мама, буде вживати заходів, щоб переконати [PERSON] в тому, що їй буде краще з нею (матір`ю), а не з батьком. Саме через таку поведінку невістки, [PERSON] вирішив звернутися до суду, щоб узаконити місце проживання своєї дочки [PERSON] разом з ним. Зазначені пояснення свідків, пояснення представника третьої особи, а також пояснення відповідачки [PERSON] , надані нею у підготовчому судовому засіданні, підтверджують доводи позивача, про те, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом з батьком [PERSON] (позивачем по справі), він здійснює догляд за дитиною, самостійно займається її утриманням та вихованням. Мати дитини фактично на даний час не займається її утриманням, вихованням та доглядом, відтак позивач [PERSON] фактично є батьком, що самостійно виховує та утримує дочку [PERSON] . Позивач [PERSON] є працевлаштованим, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я. При розгляді справи не встановлено жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити її інтересам. Рішенням виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області №153 від 16.12.2025р. затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шегинівської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Із змісту вказаного висновку вбачається, що дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] та матір`ю позивача ( [PERSON] ). У квартирі, в якому проживає батько з дитиною, створені належні умови для проживання та повноцінного виховання дитини, яка має окрему кімнату. В ході розмови з [PERSON] з`ясовано, що такий вже тривалий період з [PERSON] разом не проживають, шлюб між ними розірвано. З моменту народження дочка [PERSON] більш прихильна до батька, оскільки в основній мірі дитиною займався батько. [PERSON] створив умови проживання дитини, які є задовільні. Для дочки [PERSON] забезпечено нормальні житлово-побутові умови для повноцінного проживання та виховання, наявне окреме спальне місце, відведено місце для ігор, проведення вільного часу, навчання. Під час розмови батька з дитиною виявлено прихильність дочки [PERSON] до батька. У вихованні [PERSON] допомагає бабуся [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] працює, має стабільний дохід, веде здоровий спосіб життя, не судимий, усвідомлює відповідальність щодо належного створення умов для проживання дитини, належного виховання та повноцінного її забезпечення. [PERSON] як батько повністю опікується інтересами і потребами дочки [PERSON] , піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, цікавиться її інтересами, забезпечує дочці здобуття освіти. У вихованні та догляді дочки [PERSON] відповідачу [PERSON] допомагає його (позивача) мати, яка разом з ними проживає. Батько возить дитину у школу кожного дня, цікавиться успіхами, контактує з вчителем. В ході розмови з [PERSON] було з`ясовано наступне: [PERSON] розлучена з [PERSON] , проживає окремо вже тривалий час. Дочка [PERSON] проживає та зареєстрована з батьком. Мати періодично провідує дитину, спілкується з нею по телефону. Зі слів [PERSON] батько [PERSON] дбає про дочку, створив для неї у помешканні за місцем проживання та реєстрації необхідні умови для проживання, розвитку й відпочинку. Батько дитини не зловживає спиртними напитками, веде здоровий спосіб життя. [PERSON] усвідомлює свою відповідальність щодо належного утримання та повноцінного виховання дитини, та усвідомлює те, що її дитина проживає з батьком, перебуває на його вихованні та утриманні. Згідно довідки від 31 грудня 2025 року за Вих.№22, встановлено, що судові рішення про стягнення в користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , - не ухвалювалися. 16.12.2025 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір про утримання дитини, підписаний ними (сторонами), про те, що їхня донька [PERSON] , [INFO] , за їхньою спільною заявою, перебуває на повному самостійному утриманні батька [PERSON] , [INFO] ; інші питання виховання дитини вирішуються між сторонами, виходячи з інтересів дитини, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Договір містить умову про те, що договір не має характеру удаваного правочину та відповідає дійсним намірам сторін. При цьому, у вказаному договорі не вирішено та не зазначено питання щодо визначення місця проживання дитини сторін - дочки [PERSON] , [INFO] . Будь-якого іншого письмового договору між сторонами не укладено. Відтак, відсутність письмового договору про те, з ким буде проживати дитина сторін - дочка [PERSON] , [INFO] , а також звернення позивача до суду з даним позовом, на переконання суду, свідчить про те, що добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] сторони так і не досягли. Згідно тверджень представника органу опіки та піклування, нею було з`ясовано думку дитини з приводу даного спору між її батьками та в ході спілкування дитина сторін - дочка [PERSON] , [INFO] висловила свою волю та бажання надалі проживати разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] . V. Застосовані судом норми права. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Конвенція ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не можна бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ними буде проживати малолітня дитина, однак спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування та судом. Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що суд визначає з ким із батьками буде проживати малолітня дитина. У контексті частини першої статті 161 СК України убачається, що під час вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистісна прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші особливості, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 (пояснювальна записка). Пункт 36 у всіх справах, пов`язаних з дітьми, першочергова увага повинна надаватися найкращим інтересам дитини. Оцінка ситуації має бути зроблена точно. Ці керівні принципи сприяють розвитку міждисциплінарних методів оцінки кращих інтересів дитини, визнаючи, що це є складним процесом. Ця оцінка стає ще складнішою, якщо ці інтереси повинні бути збалансовані з інтересами інших зацікавлених сторін, таких як інші діти, батьки. Це має бути зроблено професійно, в кожному конкретному випадку на індивідуальній основі. Пункт 37 Найкращі інтереси дитини завжди повинні розглядатися в поєднанні з іншими правами дітей, наприклад, правом бути почутою, правом на захист від насильства, правом не бути розлученою з батьками. Комплексний підхід має бути правилом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п.58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), §90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, §102). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Забезпечення найкращих інтересів дитини виступає пріоритетним принципом і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) про визнання незаконним вивезення дитини, визначення місця її проживання, відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 4 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц зазначив про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. У випадку відсутності спору щодо визначення місця проживання, між батьками, як визначено у ч.1 ст.109 СК України, може бути укладений письмовий договір про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням відсутності укладеного між сторонами письмового договору про те, з ким буде проживати їхня дочка [PERSON] , беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, ставлення дитини до батька та матері, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини - [PERSON] , такий є фізично здоровим, працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись дочкою, має можливість та бажання займатись її вихованням, матеріалами справи підтверджено факт тривалого проживання дитини разом з батьком, за місцем проживання якого в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, а також підтверджено факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері, з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, яка, з`ясувавши думку дитини, підтвердила відповідність заявлених позовних вимог інтересам та бажанням дитини, а також з урахуванням позиції відповідачки, яка частково визнала позовні вимоги та не заперечувала зазначених позивачем обставин, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком як особою яка самостійно виховує та утримує дитину. Обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі її на виховання та утримання батьку не встановлено. Визначення на теперішній час місця проживання малолітньої дочки з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. Таким чином, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, суд не позбавляє матір її права та можливості особистого спілкування з дитиною. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наведених вище мотивів та підстав. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу [PERSON] , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН1799436 від 15.10.2025р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Outcome: approved