Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

До суду надійшов позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16758,75 грн із повідомленням про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесло і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (3028 грн судового збору за подання позовної заяви та витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням їх огляду за місцем знаходженням доказів, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У обґрунтування позову зазначено, що 22.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 8537114, п. 1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник - повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, сплатити плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору відповідач підтвердив ознайомлення на сайті первісного кредитодавця із повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1. п. 5 договору). Також погодився, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlіскСгеdit» (на умовах повернення позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciva (далі - Правила), їх зміст, суть, об зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п.п. 5.3. п. 5 договору). Ці Правнла є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. Договором передбачено його укладення у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 27/03/25, згідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає їх згідно реєстрів боржників. Згідно реєстру боржників № 1 від 27.03.2025 до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 16758,75 грн, з яких: 5450 грн основна сума боргу, 15,81 грн борг за відсотками, 10900 грн борг за пенею, 392,95 грн комісія. 02.10.2025 відкрите провадження у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 17.11.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами електронної справи. 18.12.2025 представником відповідача надане клопотання про відкладення судового засідання 18.12.2025 на іншу дату з метою надання відзиву на позовну заяву. 26.12.2025 представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовних вимог та стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати. У обгрунтування відзиву зазначено, що дійсно відповідно до договору позики № 8537114, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов договору. Як передбачено умовами договору від 22.10.2024 позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківських рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Позивачем не надано жодного первинного документу на засвідчення позикодавцем перерахування коштів відповідачу в сумі, що передбачений договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Зі змісту наданого кредитного договору неможливо встановити, на який саме рахунок позичальника та яким чином перераховані грошові кошти, чи було відкритий картковий рахунок, який кредитний ліміт встановлений, його збільшення/ зменшення. Сторона відповідача зазначає, що у договорі позики в графі реквізити сторін зазначені реквізити карти [PERSON] , проте кому дійсно належать вказані реквізити, позивачем доказів не надано та клопотань про витребування інформації з банківської установи, позивачем не заявлено. Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів онлайн платежів тощо на підтвердження перерахування [PERSON] коштів позивачем не надано. Зазначають у відзиві, що позивачем заявлено про стягнення пені в сумі 10900 грн без зазначення періоду, за який нарахована пеня та на яку саме суму заборгованості. Згідно Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На переконання сторони відповідача, за вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів у позику відповідачу на його рахунок, а також фактичного користування відповідачем коштами, неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судовий збір покласти на позивача, нарахування пені є незаконним. 30.12.2025 у судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені належним чином. Причин неявки не повідомлено. Інших заяв, клопотань, зокрема про відкладення судового засідання або про участь в режимі відеоконференції суду не надано. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставин справи та перевіривши їх доказами, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення на підставі ст. 244 ЦПК України. Суд установлені такі обставини справи. Щодо укладення договору позики та перерахування коштів позичальнику. 22.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 8537114, п. 1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник - повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, сплатити плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору відповідач підтвердив ознайомлення на сайті первісного кредитодавця із повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1. п. 5 договору). Також погодився, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlіскСгеdit» (на умовах повернення позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciva (далі - Правила), їх зміст, суть, об зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п.п. 5.3. п. 5 договору). Ці Правнла є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. Передбачено укладення договору у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи «BankID НБУ». Договором передбачено домовленість сторін про його укладення за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечено споживачу через веб-сайт у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» із використанням споживачем електронного підпису у вигляді направленого йому коду на номер мобільного телефону. При цьому, у 12-й частині договору "Юридичні адреси та реквізити сторін" зазначено, що позичальник скористався електронним підписом одноразовим ідентифікатором "466367", яким підписаний також і додаток № 1 до договору (таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит). Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію») Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора та прирівнюється до письмового. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Моментом підписання електронної правової угоди є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки, договір підписаний позичальником в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, тому такий правочин вважається укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів зазначено у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, від 22.09.2022 по справі № 234/7163/20, від 12.06.2023 по справі № 263/3470/20. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору із введенням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо його особистих даних та реквізитів банківської картки, на яку перераховані кошти. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт первісного кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 по справі № 404/502/18; від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19. Зі змісту кредитного договору слідує, що сторони домовились про те, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність кредитні кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника (п. п. 2.1 кредитного договору). При цьому, у 12-й частині договору "Юридичні адреси та реквізити сторін" та додаток № 1 до нього містяться персональні дані позичальника із зазначенням його прізвища, імені, по батькові, дати народження, РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, телефон, електронну пошту, а також реквізитів платіжної картки. Наведена сукупність відомостей про фізичну особу, що не перебувають у відкритому доступі, виключає використання їх сторонньою особою за винятком їх протиправного збирання та обробки. Відповідачем не надані відомості про звернення до правоохоронних органів щодо повідомлення про вчинення щодо нього шахрайських або будь-яких протиправних дій. З урахуванням наведеного, суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що у договорі в графі реквізити сторін зазначені реквізити карти [PERSON] , проте кому дійсно належать вказані реквізити, позивачем доказів не надано та клопотань про витребування інформації з банківської установи, позивачем не заявлено. Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів онлайн платежів тощо на підтвердження перерахування [PERSON] коштів позивачем не надано. Відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині неотримання ним кредитних коштів, на підтвердження чого останній не був позбавлений надати виписку з банківського рахунку, однак таким правом не скористався. На операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, що встановлює загальні правила, види стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. З урахуванням наведеного, доводи позивача про укладення між первісним кредитором та відповідачем договору позики та отримання коштів є доведеними. Протилежного відповідачем не доведено та не спростовано. Крім того, факт укладення договору не заперечувався стороною відповідача у поданому відзиві, згідно якого дійсно відповідно до договору позики № 8537114, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов договору. Крім того, згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок його укладення, підлягають виконанню. Усі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності (правочину) слід тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності (Постанова Верховного Суду від 10.03.2021 по справі № 607/11746/17). Матеріали справи не містять, відповідачем та її представником не надані докази на спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, Щодо стягнення заборгованості за процентами та комісії за надання кредиту. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За умовами договору та додатку № 1 до договору кредит в сумі 5450 грн наданий строком на 30 днів з 22.10.2024 по 20.11.2024, процента ставка 0,25 % (фіксована) на день, комісія за надання кредиту становить 7,21 % від суми наданого кредиту та становить 392,945 грн (п. 2.2 договору). Підпунктами 2.5, 6.1 договору передбачено, що проценти за договором нараховуються щоденно, починаючи з 2-го дня користування кредитом та до дати повернення на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості. За надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію, що нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником в останній день користування ним відповідно до п.п. 2.2 договору. Розмір комісії визначений п. 2.2 договору (п. 6.2. договору). Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами виключно за період строку кредитування в сумі 15,81 грн та комісію в сумі 392,95 грн за надання кредиту, що підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за пенею за кожен день неналежного виконання відповідачем зобов`язання. З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений режим воєнного стану. Законом України № 2120-IX від 15.03.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 18, згідно якого у період дії воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику наданий кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений п. 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. На підставі викладеного, суд погоджується із доводами представника відповідача, що вимога щодо стягнення з відповідача пені за кожен день неналежного виконання зобов`язання в сумі 10900 грн задоволенню не підлягає. Щодо набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором факторингу. Судом установлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, згідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає їх згідно реєстрів боржників. П. 1.1 договору факторингу установлено, що фактор зобов`язується передати кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (проценти), процент за порушення грошових зобов`язань, право одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші відомості зазначені у відповідних реєстрах боржників, що формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акта приймання -передачі відповідного реєстру згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений печатками акт приймання - передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу. Згідно п. 9.1 договору факторингу із змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022, договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінченій строку дії договору, договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. Згідно реєстру боржників № 31 від 25.09.2024 до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 19254 грн, з яких: 6000 грн основна сума боргу, 1254 грн борг за відсотками, 12000 грн борг за пенею. Відступлення права вимоги відповідає положенням ст. 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач на законних підставах набув право грошової вимоги до відповідача в межах сум стягнення, установлених судом під час розгляду справи. Разом з тим, договір факторингу відноситься до оспорюваних правочинів. Під час розгляду справи презумпція правомірності договору факторингу відповідачем та її представником не спростована. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом (ст. 204 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину про те, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України). Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», далі - Закон). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.ч. 7, 12 ст.11 Закону). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порЗ урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порЗ урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Відомості про звернення відповідача до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми) судом не встановлені. Доказів протилежного матеріали справи не містять, суду не надано. Стороною відповідача наведені позивачем обставини та факти не спростовані, протилежного суду не доведено. Клопотань, заяв представником відповідача не заявлено. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 5858,75 грн (16758,75 грн загальна сума боргу за позовною заявою - 10900 грн сума заборгованості за пенею). Оскільки позов задоволений часткового на 34,96 % від 16758,75 грн, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1058,59 грн (34,96 % від 3028 грн), пропорційно розміру задоволених вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: approved