Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через свого представника Пархоменко Марію Анатоліївну звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 03.09.2024-100000023 від 03.09.2024 у розмірі 14820,00 грн. Також [PERSON] просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025 справу передано для розгляду судді Карпинській Н. М. Ухвалою судді Карпинської Н. М. від 28.07.2025 прийнято вказану заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 22 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву до ТОВ «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору № 03.09.2024-100000023 від 03.09.2024. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 03 вересня 2024 року позивач виявив, що він втратив доступ до банківського додатку «Приват 24» та інших месенджерів. Невстановлені особи отримали несанкціонований доступ до персональних даних позивача та засобів онлайн-банкінгу. 04.09.2024 [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» для відновлення контролю над рахунком та подав заяву до ВП №3 (м. Городня) про вчинення невідомими особами кримінального правопорушення. На підставі заяви [PERSON] до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення та відкрито кримінальне провадження №12024270460000182, в рамках якого останнього визнано потерпілим. Крім того, [PERSON] письмово повідомив ТОВ «Споживчий центр» про факт вчинення шахрайських дій та просив провести внутрішнє службове розслідування щодо укладення від його імені кредитного договору та видачі кредиту; надати відповідні документи, що стосуються укладення оспорюваного договору; зупинити нарахування відсотків по кредиту до завершення перевірки за фактом вчинення кримінального правопорушення, однак, фінансова установа фактично відмовила у розгляді по суті звернення [PERSON] , обмежившись посиланням на конфіденційність. Отримавши 07.08.2025 позовну заяву з додатками та ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до позивача, останній дізнався про те, що до нього пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03.09.2024-100000023 від 03.09.2024 у розмірі 14820,00 грн. Однак, представник позивача за зустрічним позовом вказує, що будь-яких правовідносин між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» ніколи не існувало. На переконання представника позивача, доводи ТОВ «Споживчий центр», які ґрунтуються виключного на електронних даних з власної інформаційної системи Товариства, повністю спростовуються об`єктивними доказами, здобутими органом досудового розслідування в ході слідчих дій у кримінальному провадженні №12024270460000182, та прямо вказують на шахрайський характер укладення оспорюваного договору. Представник позивача вказує, оспорюваний кредитний договір є недійсним з підстави, передбаченої частиною третьою, статті 203 ЦК України, а саме у зв`язку з невідповідністю внутрішній волі позивача на його укладення, а вказаний правочин є наслідком спланованих шахрайських дій. Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору прийнято до розгляду та об`єднано його в одне провадження для спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 вересня 2025 року задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Карпинської Н. М. по справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору. Згідно із розпорядженням керівника апарату Городнянського районного суду Чернігівської області Моцар Т. І. від 08 вересня 2025 року за № 103 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 732/1136/25, оскільки ухвалою від 08.09.2025 задоволено заяву судді Карпинської Н. М. про самовідвід. Автоматизованою системою документообігу суду в результаті повторного автоматизованого розподілу 08.09.2025 справу передано для розгляду судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. Ухвалою судді від 10 вересня 2025 року справу прийнято до провадження судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року судом прийнято відмову позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» від позову, закрито провадження у цивільній справі в частині позовних вимог за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та продовжено розгляд цивільної справи в частині позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору. Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Слєпченко С. А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, аргументуючи доводами, викладеними у зустрічній позовній заяві. Також представник позивача не наполягав на виклику для дачі показань заявленого свідка [PERSON] та вказав, що у разі необхідності, повторно ставитиме на обговорення зазначене клопотання. Представник відповідача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в його електронний кабінет (а. с. 260). 29.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Споживчий центр» Павленка Д. О. надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог. Представник відповідача за зустрічним позовом вказав, що факт укладення оспорюваного кредитного договору, факт виконання ТОВ «Споживчий центр» зобов`язань щодо надання кредиту та факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. Зазначив, що визнання кредитного договору № 03.09.2024-100000023 від 03.09.2024, укладеного між Товариством обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] , недійсним, з огляду на посилання позивача за зустрічним позовом на його неукладеність, є неналежним способом захисту прав останнього (а. с. 166-176). До суду надано кредитний договір (кредитної лінії) (оферта) №03.09.2024-100000023 від 03 вересня 2024 року, за яким, як позичальник виступає [PERSON] , а як кредитодавець ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до умов вказаного кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до Заявки до кредитного договору, яка є невід`ємною його частиною, сторони погодили, що сума кредиту 6000,00 грн, строк, на який надається кредит 98 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 09.12.2024. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту не передбачена. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі комісія, економічна сутність плата за надання кредиту) 5 % від суми кредиту та дорівнює 300,00 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (а. с. 43-45). Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-8078. Відповідно до п.10.1. кредитного договору цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року. Договір укладений шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Так, у розділі 14 договору «Реквізити і підписи сторін» під реквізитами позичальника містяться електронні дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, які призначені для ідентифікації позичальника, використовуються ним як підпис та відповідають вимогам електронного підпису одноразовим ідентифікатором, встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», а також вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» щодо підписів у сфері електронної комерції. За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У цій справі судом встановлено, що оспорюваний договір між сторонами договору укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Так, через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр» подано заявку на отримання кредиту від імені [PERSON] та підтверджено умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Споживчий центр» надіслало особі, яка звернулася за отриманням кредиту, за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і використано для підтвердження підписання кредитного договору. Суд, враховує, що кредитний договір №03.09.2024-100000023 від 03.09.2024 був укладений шляхом підписання від імені [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що вчиняється шляхом передання одноразового ідентифікатора заявнику засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення смс-повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення заявки, та додається до електронного повідомлення від заявника, без застосування електронного цифрового підпису, який сам по собі ідентифікує особу. В таких правовідносинах саме на кредитодавця покладається обов`язок забезпечення фіксування укладення договорів та проходження ідентифікації позичальників при отриманні кредиту (позики), а тому, саме ТОВ «Споживчий центр» мало надати суду достатні докази, які б підтверджували проходження ідентифікації [PERSON] при укладенні договору та отримання ним кредитних коштів. Крім того, оскільки саме кредитодавець має забезпечити розробку та належне функціонування системи, держателем якої він є, ризики укладення кредитного договору від імені позичальника іншою особою, має нести саме позикодавець як суб`єкт підприємницької діяльності, який первинно допустив можливість таких дій. Разом з тим, як встановлено судом, ТОВ «Споживчий центр» фактично допустило оформлення кредитного договору лише за наявності у запитувача даних щодо прізвища, ім`я та по батькові заявника, РНОКПП, місця його проживання та номеру телефону. Як убачається з ухвали слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області Карпинської Н.М. від 09.10.2024, [PERSON] звертався до суду із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ВП №3 (м.Городня) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про зобов`язання внести вказані відомості. З мотивувальної частини ухвали убачається, що [PERSON] звернувся до поліції із заявою про кримінальне правопорушення з приводу того, що невстановлена особа, взламавши його додаток Приват-24, перерахувала гроші в сумі 1000,00 грн та використовуючи його персональні дані, оформила мікрокредити на суму 16600,00 грн (а.с.80-81). Як убачається з матеріалів справи адвокат Слєпченко С.А., діючи в інтересах [PERSON] , звертався із письмовими заявами до ТОВ «Макс Кредит», ТОВ «Стар Файненс Груп», ТОВ «ФК «Абекор», ТОВ «Алекскредит», ТОВ «Оптимальний кредит», ТОВ «ФК «Авів Груп», ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «Слон Кредит», ТОВ «Сіроко Фінанс», ТОВ «ФК «Просто Кредит», ТОВ «Мілоан», ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «ФК «Є Гроші», ТОВ «Споживчий центр» про те, що невідома особа, отримавши доступ до банківських даних [PERSON] , взяла велику кількість боргових позик у різних мікрофінансових установах. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №1202427270460000182 від 11.10.2024 до ВП №3 (м. Городня) надійшла ухвала слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області Карпинської Н.М. від 09.10.2024 про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , щодо крадіжки грошових коштів невідомою особою, невідомим способом з його банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк». Згідно із статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. платіжний інструмент персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції. Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Платіжна операція це будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього платіжна операція. Платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі є неналежною платіжною операцією. Неналежний отримувач особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі . Як убачається з матеріалів справи, на ухвалу суду про витребування доказів, АТ «Універсал Банк» надано відповідь, у якій вказано, що банківська картка № [NUMBER] не була емітована банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] , клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за 03.09.2024, на вказаний рахунок 03.09.2024 відбулося зарахування коштів у сумі 6000,00 грн (а. с. 223). На підставі наявних матеріалах справи доказів суд констатує, що від імені [PERSON] було укладено кредитний договір №03.09.2024-100000023 від 03.09.2024, однак кредитні кошти у сумі 6000,00 грн перераховані кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» на вказаний в оспорюваному договорі картковий рахунок № [NUMBER] , який не належить [PERSON] , та останній відповідно їх не отримував. Водночас, ТОВ «Споживчий центр» посилаючись на факт перерахування 03.09.2024 коштів на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , не надало суду жодних доказів на підтвердження того, що вказаний рахунок належить саме [PERSON] , а також кому взагалі належить вказаний рахунок. Як убачається із зустрічного позову [PERSON] просить визнати кредитний договір №03.09.2024-100000023 від 03.09.2024 недійсним з тих підстав, що він такий кредитний договір на сайті кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» одноразовим паролем не підписував, грошових коштів на свою банківську картку не отримував. Так, згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частина 3 статті 203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Як вже зазначалося судом, частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Вирішуючи питання про те, чи може бути визнано недійсним кредитний договір, який позивач не підписував, суд керується також правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості визнавати недійсним договір, який не укладено. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорення самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає, порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає встановленим, що кредитний договір № 03.09.2024-100000023 від 03.09.2024 [PERSON] не підписувався, не укладався та кредитні кошти останній не отримував і не користувався ним, а тому приходить до висновку, що такий кредитний договір не може бути визнано недійсним, і суд лише може констатувати той факт, що кредитний договір №03.09.2024 100000023 від 03.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» не укладався. Отже, спірний договір слід вважати неукладеним. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1 та 2 статті 5 ЦПК України). Згідно із статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Зважаючи на те, що позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про визнання недійсним кредитного договору, який ним не укладався, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права (визнання договору недійсним) не може бути застосовано до правочину, який фактично не відбувся, а отже [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту його порушеного права. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову та ухвалою суду від 30.10.2025 закрито провадження у справі за первісним позовом, а тому й відсутні підстави для стягнення сплачених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed