Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №894378 від 14.01.2023 року у розмірі 15931,29 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №894378. Підписанням договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит», яка розміщена на сайті Фінансової Компанії https://sloncredit.ua/, в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів та складають Договір про надання споживчого кредиту. Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 11000,00 грн., однак відповідач свого зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав. 23.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 2307-24, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №894378 від 14.01.2023. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 15931,29 грн., з яких 8684,62 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7246,67 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 21.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, які було отримано членом його сім`ї [PERSON] 24.10.2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Зустрічного позову не пред`явив, заяв та клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 14.01.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №894378 від 14.01.2023 року, який підписано власноручним підписом позичальника ( п. 8.3). (а.с.18-19 зв.). Також, [PERSON] власноручним підписом підписав паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с.20 зворот). Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 11 000,00 грн., на строк 731 день з кінцевим терміном повернення 14.01.2025 року (включно), процентна ставка 10 % за перший день користування, 100% річних. Кредит отримано на споживчі потреби ( п. 1.6). Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Кошти у розмірі 10 000,00 грн. було перераховано на картковий рахунок відповідача 14.01.2023, що підтверджується копією платіжного доручення №20468 від 14.01.2023 року (а.с.27). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Слон Кредит», заборгованість [PERSON] загальна сума заборгованості на дату відступлення згідно кредитного договору № 894378 від 14.01.2023 станом на 23.07.2024 складає: 16916,55 грн., за яких: 8684,62 грн. сума заборгованості за кредитом, 831,12 грн. сума заборгованості за відсотками за перший день користування, 7246,67 грн. сума заборгованості по відсотках (на дату продажу) (а.с.14). 23.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2307-24 від 23.07.2024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до позичальників. Відповідно до пункту 4.1 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору (а.с. 23-24). 23.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» підписано Акт прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №2307-24 від 23.07.2024 року (а.с.11). Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №2307-24 від 23.07.2024, заборгованість [PERSON] становить15931,29 грн., з яких: 8684,62 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 7246,67 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.13). На підтвердження переходу права вимоги за договором факторингу позивачем надано платіжну інструкцію № 9082 від 30.07.2024 про сплату коштів за договором факторингу №2307-24 від 23.07.2024 року (а.с.31-32). Як встановлено під час розгляду справи, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, що зазначена в кредитному договорі №42649746 від 22.09.2023, направлено досудову вимогу від 31.07.2024 за вих. №3777009499-АВ про погашення заборгованості по кредитному договору №42649746 від 31.07.2024. Не зважаючи на це, позичальник (відповідач) не виконав свого обов`язку та заборгованість не погасив (а.с.29). Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 11 000 грн. надавалися і отримані [PERSON] на строк 731 день зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також, він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно достатті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, та був ознайомлена з сукупною вартістю кредиту. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість в сумі 15931,29 грн., яких тіло кредиту - 8684,62 грн., проценти - 7246,67 грн. Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, [PERSON] не мав би наслідком постійне збільшення плати за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «Слон Кредит», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, й на час розгляду даної цивільної справи [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення ним заборгованості за договором від 14.01.2023 року. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, то відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений останнім при подачі позову, у розмірі 2422 грн. 40 коп. (платіжна інструкція від 01.08.2025). Що стосується відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 6000 грн., то слід зазначити наступне: Судом досліджені свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №841 щодо адвоката Лівак І.М., договір №42649746 від 01.01.2025, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак І.М. про надання правової допомоги, Статус ТОВ «Діджи Фінанс», витяг з ЄДРПОУ ТОВ «Діджи Фінанс», акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «Діджи Фінанс» від 30.05.2025, за яким вартість допомоги складає 6000 грн., додаткову угоду № 42649746 до договору від 01.01.2025, яка складена 30.05.2025, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості . Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обгрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved