Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У липні 2025 року позивач за представництва адвоката Іваненкової Н.М. пред`явила через суд зазначений позов до виконавчого комітету Дніпровської міської ради з вимогами зобов`язати відповідача виключити квартиру [ADDRESS] з числа службових, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що 13 квітня 1965 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Житлово-комунального відділу «Дніпрозалізобетон», у зв`язку з чим йому 25 січня 1971 року видано ордер на право зайняття службової квартири площею 29,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS] на підставі наказу по тресту Дніпрозалізобетон від 30 грудня 1970 року № 193 на склад родини: [PERSON] - основний квартиронаймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] , - син, куди вселилися і стали проживати. 01 квітня 1974 року ЖКВ переданий в підпорядкування Дніпропетровського заводобудівельного комбінату, а 14 листопада 1983 року [PERSON] звільнено з даного підприємства, а [INFO] останній помер, після чого позивачка звернулася до Департаменту житлового господарства ДМР із заявою про виключення квартири зі службового житлового фонду, проте 14 жовтня 2024 року отримала відмову з тих підстав, що відповідного клопотання від підприємства, на балансі якого перебуває вказана службова квартира, проте 17 грудня 2024 року позивачкою отримано відповідь від Департаменту житлового господарства ДМР про те, що на підставі рішення ДМР від 20 травня 2020 року будинок [ADDRESS] переданий на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР, а також з`ясовано, що 19 вересня 2002 року на підставі рішення виконкому ДМР № 1879 вказаний житловий будинок переданий від ВАТ «Дніпровський заводобудівельний комбінат» до складу комунальної власності територіальної громади на баланс ДКВ ЖРЕП Кіровського району, тому позивач вважає відмову відповідача виключити квартиру з числа службового безпідставною, у зв`язку з чим звернулася з цим позовом. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 04 серпня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи. Відповідач 29 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку подав відзив, в якому позов не визнав повністю та на спростування доводів позивачки навів аргументи того, що сам по собі факт проживання в службовому жилому приміщенні робітника та службовця, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цього приміщення з числа службових, а підприємство на балансі якого перебуває будинок, де розташована вказана квартира, не зверталося до міської ради з відповідним клопотанням про виключення квартири з числа службових, у зв`язку з чим підстави для виключення квартири з числа службових згідно норм ЖК України та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними відсутні, тому представник відповідача наполягав на відмові у позові (а.с.82-95). Позивач відповідь на відзив на позовну заяву не подавала, однак 11 вересня 2025 року представник позивача Іваненкова Н.М. подала заперечення проти прийняття відзиву з процесуальних підстав пропуску строк на подання відзиву на п`ять днів. Треті особи, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви письмових пояснень щодо предмета позову не подавали. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 109). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та наполягала на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та наполягала на відмові у позові з наведений у відзиві підстав. Третя особа - [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув та у поданій 17 жовтня 2025 року заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Інші треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили, про відкладення розгляду не клопотали, у зв`язку з чим їх не явка що не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з відмовою у позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] , у зв`язку з його роботою з 13 квітня 1965 року в Житлово-комунальному відділі «Дніпрозалізобетон» газоелектрозварювальником, 25 січня 1971 року Житлово-комунальним відділом «Дніпрозалізобетон» (мовою оригіналу «Днепрожелезобетон») на підставі наказу по тресту ДЖБ від 30 грудня 1970 року та заяви [PERSON] виданий ордер № 424 на право заняття службової квартири [ADDRESS] на склад сім`ї з 3-х осіб: [PERSON] - основного квартиронаймача, [PERSON] - дружину, [PERSON] -сина (а.с.7, 8-9). Позивач та третя особа вселилися у вказану службову квартиру, про що свідчать паспортні дані про реєстрацію місця проживання позивачки в квартирі [ADDRESS] з 26 січня 1971 року, а третьої особи [PERSON] , [INFO] , - з 16 березня 1983 року (ас.11, 14, 12-12-зворот). За даними трудової книжки [PERSON] 01 квітня 1974 року Житлово-комунальний відділ переданий в підпорядкування Дніпропетровського заводобудівельного комбінату (запис під № 5, а.с.9). 14 листопада 1983 року [PERSON] звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані згідно наказу № 235 від 11 листопада 1983 року, що підтверджується записом в трудовій книжці під № 6 (а.с.9). 19 вересня 2002 року рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1879 «Про передачу житлового будинку по [ADDRESS] на баланс ДКВ ЖРЕП Кіровського району» вказаний будинок від ВАТ «Дніпровський заводобудівельний комбінат» передано до складу комунальної власності територіальної громади на баланс ДКВ «ЖРЕП Кіровського району (а.с.30-зворот-31, 32-34, 34-зворот-36). 25 червня 2004 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б24/13/02 Відкрите акціонерне товариство «Дніпровський заводобудівельний комбінат» визнано банкрутом та ліквідовано. 15 листопада 2017 року рішення Дніпровської міської ради № 33/26 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та нежитлових допоміжних приміщень на баланс КП «Жилсервіс-2», будинок [ADDRESS] переданий на баланс КП «Жилсервіс-2» (а.с.25-зворот-26, 27) 20 травня 2020 року рішенням Дніпровської міської ради № 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5»» будинок [ADDRESS] передано на баланс КП «Жилсервіс-5» (а.с.22-23, 24). Також за даними відповіді Департаменту житлового господарства ДМР від 27 лютого 2025 року за вих. № 3/16-1048 відомості про приватизацію відомчого житлового фонду у департаменті відсутні. (а.с.28). [INFO] [PERSON] помер у віці 81 року , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10 січня 2024 року вчинений актовий запис під № 117 та 11 квітня 2024 року видано свідоцтво про смерть (повторно) серії [NUMBER] (а.с.15). За даними відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 06 червня 2025 року за вих. № 5943 житловий будинок Літ.А-5 (без урахування приміщення 132) по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 27 грудня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради за рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1879 від 19 вересня 2002 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 36ЖЮ за реєстровим № 2305-109 (а.с.48). Відповідно до вимог статті 122 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення. Відповідно до частини 1 статті 118 Житлового кодексу України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п.1 та п.2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР «Про службові жилі приміщення» від 04 лютого 1988 року № 37 (далі по тексту Положення) це Положення визначає порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними; службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Пунктом 6 вказаного Положення передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Пунктом 15 Положення визначено, що службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Так, 14 жовтня 2024 року за вих. № 3/6-5146 та в подальшому 21 лютого 2025 року за вих. № 3/16-945 Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на заяву [PERSON] від 02 вересня 2024 року та від 13 лютого 2025 року про виключення спірної квартири з числа службових повідомлено, що до Дніпровської міської ради клопотання від підприємства, на балансі якого перебуває службова квартира [ADDRESS] не надходило, тому неможливо розглянути порушене питання по суті. Як встановлено судом 11 лютого 2025 року за вих. № 5/6-36 КП «Жилсервіс-5» повідомило позивачку, що у зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] була надана іншим підприємством як службова, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» ДМР не має підстав для подання клопотання на ім`я міського голови щодо виключення цієї квартири з числа службових з підстав відсутності потреби у використанні житла, як службового (а.с.45). Крім того, за даними листа від 11 квітня 2025 року за вих. № 5/6-81 на підприємстві відсутній службовий житловий фонд. (а.с.47). Таким чином, належить дійти висновку, що до уповноваженої на виключення житла з числа службового особи - виконавчого комітету Дніпровської міської ради та уповноваженого власника будинку у складі якого перебуває спірна квартира - Дніпровської міської ради не надходило належного клопотання відповідного підприємства, а після його ліквідації, належного правонаступника, у зв`язку з чим відсутні підстави зобов`язувати відповідача до вчинення дій з виключення житла зі службового, оскільки останнім неправомірної бездіяльності не допускав та діяв в межах повноважень, з урахуванням також тієї обставини, що матеріали справи не містять доказів звернення позивачки саме до виконавчого комітету міської ради з приводу виключення квартири з числа службового житла. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запре речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої і другої статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як встановлено, що позивачкою відповідний договір найму жилого приміщення не укладався, та ордер на її ім`я не видавався, зокрема, після смерті [PERSON] , як основного квартиронаймача службового житла спірної квартири. Крім того, як встановлено судом, як після звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку з якою йому виділено службове житло, так і після його смерті, позивач та третя особа продовжують проживати і користуватися цією квартирою. Доказів того, що відповідач або міська рада зверталися з вимогою про їх виселення чи оспорювання права на проживання, позивачкою не надано та таких обставин за розглядом справи не встановлено, а тому позивачкою не доведено за захистом яких саме порушених чи невизнаних прав вона звернулася за захистом до суду, зважаючи також і на ту обставину, що з питання приватизації житла вона до уповноваженої особи не зверталася та їй у цьому не було відмовлено ,і про ці обставини у позові не заявлялось. Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 202/7531/17 із застосування норм права у тотожних правовідносинах, постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 203/929/20. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що спірне житлове приміщення має особливий статус, згідно якого право користування ним є похідне від трудового договору, позивач не відноситься до категорії осіб, яким надається службове жиле приміщення, а відповідачем не допущено неправомірної бездіяльності з вирішення питання виключення житла з числа службового, у зв`язку з чим в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок позивачки.

Outcome: dismissed