Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ"звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 28.10.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ "ЗАЙМЕР" відступило ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] 04.09.2019 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] укладено кредитний договір №77620 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3500,00 грн. Дата надання кредиту: 04.09.2019. Строк кредиту: 18 днів. Валюта кредиту: UAH. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 11200,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 7700,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 77620 від 04.09.2019 в сумі 11200,00 грн, та понесені судові витрати. Відповідно до відповіді з УДМС України у Вінницькій області від 28.08.2025 [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2025 позовну заяву ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Тиврівського районного суду Вінницької області. 17.10.2025 цивільна справа надійшла до Тиврівського районного суду Вінницької області. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.10.2025 позовну заяву ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. 21.10.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання зазначає, що вона не погоджується з позовом ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 77620 від 04.09.2019, з огляду на таке. Раніше цей спір уже був предметом судового розгляду, а саме рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.11.2022 у справі №145/227/22 виконавчий напис нотаріуса № 17686 від 18.12.2021 було визнано таким, що не підлягає виконанню, а з ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" стягнуто на її користь 4188,60 грн судових витрат. Позивач не виконав попереднє рішення суду, зокрема не сплатив зазначені судом кошти, натомість повторно звертається з позовом по тому самому кредитному договору № 77620, що є зловживанням процесуальними правами. Крім того, строк позовної давності сплив. Кредитний договір укладено 04.09.2019 строком на 18 днів. Після завершення строку кредиту минуло понад три роки, тому звернення до суду у 2025 році відбулося після спливу загальної позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо сторона заявить про це в суді. Вважає, що заборгованість є спірною та недоведеною. Вона виконала зобов`язання перед первісним кредитором, а доказів переходу права вимоги та фактичного розміру боргу позивач не надав. Відповідно до ст. 256-267 ЦК України просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його пропуском. Просить відмовити у задоволенні позову ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" у справі №127/23963/25. Застосувати строк позовної давності. Врахувати рішення Тиврівського районного суду від 10.11.2022 (справа №145/227/22). Розглянути справу без її участі. 23.10.2025 представником позивача Пархомчуком С.В. подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.10.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27.10.2025 представником позивача Пархомчуком С.В. подано до суду відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Постановою КМУ від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (№211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30.03.2020 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. У зв`язку з цим, перебіг позовної давності у період з 02.04.2020 по 30.06.2023 зупинено у зв`язку із запровадженням карантину. З 24.02.2022 і до 04.09.2025, перебіг строку позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Відтак, перебіг позовної давності з 02.04.2020 і на момент подання позову до суду був зупинений: спочатку у зв`язку із запровадженням карантину, а з 24.02.2022 - у зв`язку з введенням воєнного стану. Крім того, відповідач, укладаючи кредитний договір з ТОВ "ЗАЙМЕР", погодилась на наступні умови, передбачені кредитним договором. Відповідно п.1.1. за цим договором, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2. за цим договором, кредит надається строком на 18 днів, тобто до 21.09.2019. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.1.3. за цим договором, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно п.2.3. за цим договором, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У контексті спорів щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 надала чітке роз`яснення щодо порядку застосування ст. 625 ЦК України. Зокрема, зазначено, що право на нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, а також розмір таких процентів, залежать від підстави їх нарахування, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили лише проценти за правомірне користування кредитом. Позичальник погодився на умови визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Просить прийняти відповідь на відзив по справі № 127/23963/25 до розгляду та долучити до матеріалів цивільної справи. Відзив на позовну заяву відповідача у справі №127/23963/25 залишити без розгляду та задоволення. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" понесені судові витрати. Позовні вимоги ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. 27.10.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду додаткову заяву, у якій остання зазначає, що строк виконання кредитного договору, укладеного між нею та первісним кредитором ТОВ "ЗАЙМЕР", закінчився у 2019 році. Отже, право кредитора на звернення до суду виникло з наступного дня після закінчення строку договору, тобто у 2019 році, і позовна давність спливла у 2022 році. Позов подано лише у 2025 році, тобто після спливу трирічного строку, а тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позову. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що строки позовної давності продовжуються через дію карантину COVID-19 та воєнного стану. Такі доводи є безпідставними, оскільки карантин діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023, що могло подовжити строк лише до середини 2023 року, але не до 2025 року, воєнний стан не зупиняє позовну давність автоматично, а лише у випадку, коли сторона не мала можливості звернутися до суду (п. 19 Прикінцевих положень ЦК України). ТОВ "КЕШ ТУ ГОУ" є фінансовою установа, яка в умовах воєнного стану продовжувала діяльність у звичайному режимі, укладала нові договори, надсилала клієнтам повідомлення та подавала позови в інші суди. Тому воєнний стан не перешкоджав позивачу своєчасно звернутися до суду. Отже, позовна давність спливла, і підстав для її продовження не існує. Крім того, позивач не виконав рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.11.2022 у справі № 145/227/22, яким виконавчий напис нотаріуса № 17686 від 18.12.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню, з ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" стягнуто на її користь 4188,60 грн судових витрат. На сьогодні виконання зазначеного рішення не підтверджено жодними доказами, кошти їй не сплачено. Позивач, не виконавши попереднє рішення суду, повторно звернувся з позовом з того самого предмету, що свідчить про зловживання процесуальними правами (ст. 44 ЦПК України). Просить долучити цю заяву до матеріалів справи №127/23963/25. Застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ". Відхилити посилання позивача на карантин та воєнний стан як підставу продовження строків. Врахувати факт невиконання ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" рішення суду від 10.11.2022 у справі №145/227/22. Зобов`язати позивача надати суду докази виконання зазначеного рішення або пояснення причин його невиконання. 31.10.2025 представником позивача Пархомчуком С.В. подано до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, у якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. 03.11.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на заяву позивача про відшкодування судових витрат, оскільки вважає такі витрати явно завищеними і такими, що не відповідають обсягу роботи у справі з нескладним предметом спору. Крім того, частина витрат не має належного підтвердження, зокрема канцелярські витрати. Просить відмовити у задоволенні заяви позивача про відшкодування судових витрат. Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 04.09.2019 [PERSON] уклала з ТОВ "ЗАЙМЕР" індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 77620 (а.с.14-15), що не заперечує і сам відповідач. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Кредит надається строком на 18 днів, тобто до 21.09.2019. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п.1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована (п.1.3). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.4). Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта (п.1.5). Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www.cly.com.ua/ (п.1.6). Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України "Про споживче кредитування" (п.1.7). Відповідно до п. 2.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (п.2.2). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.3). Крім того, сторони погодили додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту № 77620, а саме графік розрахунків та орієнтовану сукупну вартість кредиту (а.с.17). Договір про надання фінансового кредиту № 77620 від 04.09.2019, додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту № 77620 - підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - KL5299, що також стверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.10). ТОВ "ЗАЙМЕР" свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит у сумі 3500,00 грн, що стверджується інформаційною довідкою виданою ТОВ "Платежі онлайн" від 30.05.2025 № 8109/05 (а.с.27), якою ТОВ "Платежі онлайн" як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний центр "Platon" була проведена успішна транзакція. Дані транзакції: номер транзакції: 26757-69234-64568, номер замовлення: А110669В35849CLY77620Т379068, сума, грн: 3500,00 грн, дата та час проведення: 2019-09-04 09:02:05, номер платіжної картки: [NUMBER] , емітент платіжної картки: RAIFFEISEN BANK AVAL, код авторизації: 427565, опис: видача кредиту №77620. 28.10.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 (а.с.320-23), відповідно до умов якого ТОВ "ЗАЙМЕР" передає (відступає) ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" приймає належні ТОВ "ЗАЙМЕР" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. На виконання п.7.1 договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" сплатило ТОВ "ЗАЙМЕР" плату (ціну продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1444834,08 грн, що стверджується платіжним дорученням № 1653 від 02.11.2021 (а.с.25), платіжним дорученням № 1672 від 23.11.2021 (а.с.25зворот), платіжним дорученням № 432 від 02.11.2021 (а.с.26). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.9), ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11200,00 грн, з яких: 3500,00 грн - залишок по тілу кредиту; 7700,00 грн - залишок по відсотках. Зазначена заборгованість також стверджується випискою з особового рахунка за кредитним договором № 77620 (а.с.8). До цього часу зобов`язання не виконано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ"є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклала кредитний договір № 77620 від 04.09.2019,отримала кредит, користувалася кредитними коштами й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо посилань відповідача у відзиві на застосування строків позовної давності, суд зазначає таке. 30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX, відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 із набуттям чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX, відновлено перебіг строків позовної давності, пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України виключено. Запровадження на всій території карантину та воєнного стану є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Твердження відповідача про те, що воєнний стан автоматично не зупиняє позовну давність, а позивач в умовах воєнного стану продовжував діяльність у звичайному режимі, укладав нові договори, надсилав клієнтам повідомлення та подавав позови в інші суди є лише його припущенням та до уваги судом не береться. У зв`язку з викладеним строк звернення позивача до суду із даним позовом не минув. Щодо посилань відповідача на те, що даний спір уже був предметом судового розгляду, суд зазначає таке. Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.11.2022 (а.с.51-53) позовні вимоги [PERSON] до ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. № 17686 від 18.12.2021 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" (код ЄДРПОУ: 42228158) заборгованості за кредитним договором № 77620 від 04.09.2019 за період з 04.09.2019 по 12.11.2021 в загальному розмірі, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису 40880 гривень. Стягнуто з ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" (код ЄДРПОУ: 42228158) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати у сумі 4188 ,60 грн. Разом з тим, зазначене рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, робить неможливим примусове виконання цього напису, але не забороняє кредитору звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з тих самих підстав, якщо позов відповідає вимогам закону та не пропущено строк позовної давності. Отже, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, припиняє виконавче провадження, але це не свідчить про відсутність договірних зобов`язань між боржником та кредитодавцем і про відсутність боргу. Щодо нарахувань відсотків за договором про надання фінансового кредиту № 77620 від 04.09.2019, суд враховує наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 уточнила висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у п. 141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. На вказану постанову Великої Палати Верховного Суду посилається і позивач у відповіді на відзив. Отже, з урахуванням системного аналізу норм ЦК України, що регулюють правовідносини із надання грошових коштів у позику, та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що умови п. 2.3. кредитного договору № 77620 від 04.09.2019, укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] щодо нарахування процентів поза межами строку дії договору позики (строку, на який надавалась позика), за понадстрокове користування позикою, є саме мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України. Водночас суд вказує, що відповідно до пункту 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Крім того, згідно з пунктом 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, законодавець передбачив звільнення споживача від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, тобто від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України з 01.03.2020 та на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Водночас відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості суд не може встановити період за який здійснювалися нарахування процентів за прострочення грошового зобов`язання поза строками дії договору, в тому числі чи здійснювалися такі нарахування після 01.03.2020. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Враховуючи, викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині нарахування відсотків за користування кредитом саме у межах строку дії договору з 04.09.2019 по 21.09.2019. Згідно з умовами договору № 77620 кредит надано у розмірі 3500,00 грн, на 18 днів, під 2 % процентної ставки (базової, фіксованої) за один день. Номінальна відсоткова ставка 2 % за один день користування кредитом від 3500,00 грн становить 70,00 грн за день (3500/100 х 2). Отже, заборгованість за відсотками становить 1260,00 грн за 18 днів (70 х 18). Ураховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором про надання фінансового кредиту № 77620 у розмірі 3500,00 грн, та проценти за цим же договором позики у розмірі 1260,00 грн. Щодо витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 10500 грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчуком С.В. 29.12.2023 укладений договір про надання правничої допомоги (а.с.11-12). До позову додано додаткову угоду №1 від 27.12.2024 до договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023 (а.с.13), акт про отримання правової допомоги від 21.10.2025 (а.с.70зворот), платіжну інструкцію № 3 9676 від 21.10.2025 (а.с.71), рахунок № 21.10.2025-168 від 21.10.2025 (а.с.71зворот). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач у відзиві заперечувала про стягнення з неї витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, а також в зв`язку із відсутністю підтверджень витрат на канцелярські вироби. Враховуючи позицію позивача і відповідача, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи те, що позов задоволено частково (на 42,5%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1029,52 грн (2422,40 х 42,50 %/100%) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2125,00 грн (5000 х 42,5%/100). Всього з відповідача на користь позивача стягнути судових витрат у розмірі 3154,52 грн (1029,52+2125).

Outcome: approved