Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Подільського районного суду міста Полтави із позовом до [PERSON] про стягнення надмірно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебував громадянин [PERSON] , [INFO] (пенсійна справа № 1601020776), який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 14.11.2020. Заявою від 20.08.2024, поданою особисто через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України, [PERSON] повідомив, що проходить службу в Державному бюро розслідувань, що також підтверджено даними Реєстру застрахованих осіб. У зв`язку із внесенням змін до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які набрали чинності 09.08.2024, щодо розповсюдження права на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону на осіб, які проходять службу в органах Державного бюро розслідувань, виплата пенсії [PERSON] була припинена з 01.09.2024. За період з 09.08.2024 по 31.08.2024 по пенсійній справі [PERSON] утворилась переплата пенсії в розмірі 29266,84 грн. Листом Головного управління від 20.12.2024 № 1600-0404-8/93144 громадянин [PERSON] був повідомлений про дану переплату, з проханням повернути дані кошти добровільно. На даний час сума переплати гр. [PERSON] не внесена на рахунок Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області. Відсутність надходження цих коштів до Пенсійного Фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій. За таких підстав, позивач просив стягнути з відповідача надмірно отримані кошти в розмірі 29266,84 грн. Також у позовній заяві позивач заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 справа розподілена головуючому судді Крючко Н.І. Ухвалою суду від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відстрочення сплати судового збору, позовна заява залишена без руху, встановлений позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Заявою від 29.09.2025 недоліки позову усунуті представником позивача. Ухвалою суду від 24.10.2025 відкрите провадження справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05.11.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, у яких відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Після внесення змін до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які набрали чинність 09.08.2024, щодо розповсюдження права на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону, на осіб, які проходять службу в Державному бюро розслідувань, а саме припинення виплати пенсії таким особам, відповідачем в день, коли йому стало відомо про вказані зміни в законодавстві, 20.08.2024 о 09:57 год., в особистому електронному кабінеті ПФУ було направлене нагадування про те, що він проходить службу в Державному бюро розслідувань. Звертає увагу, що позивачу з лютого 2020 року було відомо про те, що відповідач проходить службу в Державному бюро розслідувань. Про обізнаність позивача щодо працевлаштування відповідача станом на 09.08.2024 підтверджує і сам позивач у позовні заяві, посилаючись на дані реєстру застрахованих осіб. Також відповідач зазначає, що постановою КАС ВС № 260/4933/21 від 19.05.2023 встановлено, що механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4. Пунктом 3 Порядку № 6-4 передбачено, що повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. Отже, зі змісту зазначених норм Закону № 1058-IV та Порядку № 6-4 вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Аналізом вищевикладеного законодавства встановлено, що сума надмірно виплаченої пенсії підлягає поверненню лише в разі зловживань з боку пенсіонера або надання недостовірних даних. Зміни до ст. 2 Закону № 2262 прийнято Законом № 3886-IX та підписані Президентом України 18 липня 2024 року. Тобто Пенсійному фонду завчасно було відомо про припинення виплати пенсій певним категоріям осіб і виплата [PERSON] пенсії за період з 09.08.2024 по 31.08.2024 проведена з вини службових осіб ГУПФ України в Полтавській області. На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду м. Полтави від 04.12.2025 № 397 проведений повторний автоматизований розподілу судової справи між суддями, справа передана головуючому судді Ткачуку Ю.А. Ухвалою від 05.12.2025 справа прийнята до провадження судді Ткачука Ю.А., призначене у справі судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданих до суду запереченнях на позовну заяву просив розглядати справу без його виклику. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебував громадянин [PERSON] , який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсійна справа 1601020776 (а.с. 6, 8). Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції, що діяла станом на 23.06.2024) були визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким внесені зміни та доповнення до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в частині врегулювання питань, пов`язаних із пенсійним забезпеченням та загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань. З урахуванням вказаних змін, з 09.08.2024 право на призначення пенсії відповідно до вказаного Закону набули особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції, що діяла станом на 09.08.2024), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Заявою від 20.08.2024 № ВЕБ-16001-Ф-С-24_136899, поданою через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України, [PERSON] повідомив Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області про те, що проходить службу в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому в місті Полтаві, на посаді старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві (а.с. 5). Проходження відповідачем [PERSON] служби в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві також підтверджене даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, наявними в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (а.с. 37-39). У зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992, які набрали чинності з 09.08.2024, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області припинило виплату пенсії [PERSON] з 01.09.2024 (а.с. 7). Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області 26.08.2024 здійснений перерахунок пенсії відповідача за серпень 2024 року із нарахуванням переплати в розмірі 29266,84 грн. (а.с. 4). Листом від 20.12.2024 № 1600-0404-8/93144 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило відповідача [PERSON] про припинення виплати пенсії з 09.08.2024, утворення переплати пенсії за період з 09.08.2024 по 31.08.2024 у розмірі 29266,84 грн. та запропонувало відповідачу добровільно вирішити питання щодо повернення надміру виплачених коштів (а.с.11-12). Переплачені кошти відповідачем не повернуті. Відповідач [PERSON] не погоджується з позовними вимогами та вважає їх безпідставними, оскільки виплата йому пенсії з 09.08.2024 по 31.08.2024 проведена з вини службових осіб ГУПФ України в Полтавській області. Отже, між позивачем та відповідачем виник спір щодо повернення надміру виплаченої відповідачу пенсії, яка була призначена та виплачувалась йому за період з 09.08.2024 до 31.08.2024. Суд вважає, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 64 від 21 березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Судом встановлено, що після набрання чинності змінами до Закону №2262, відповідач, на виконання вимог статті 60 Закону № 2262 подав в установленому законодавством порядку до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заяву від 20.08.2024, в якій поінформував Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про проходження служби в Державному бюро розслідувань. Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надмірна виплата пенсії здійснена внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною. Тобто позивачем не доведений факт недобросовісності відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів існування в даному випадку рахункової помилки, що виразилась у нарахуванні та виплаті пенсії на підставі яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, тобто такою, що виникла через технічний збій, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17). З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання вказаного позову до суду слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed