Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі ТОВ «Сучасний Факторинг») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором позики № 20200037314 від 24.12.2020 року в розмірі 17816,38 грн., та позивач просить стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.та на правову допомогу у розмірі 10000,00грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 24.12.2020 року між сторонами був укладений Договір позики № 20200037314, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9200,00 грн., строком на 24 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість станом на 13.10.2025 року становить 17816,38 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8400,00 грн.; комісія 9416,38 грн., що становить предмет спору. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача в позові просив суд про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзив на позов суду не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі була направлена відповідачу за місцем реєстрації. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з матеріалів справи, 24.12.2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] був укладений Договір позики № 20200037314. Відповідно до п.1.1. Договору позики, позикодавець зобов`язувався надати позику позичальнику, а позичальник зобов`язувався повернути позику та внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, визначених Договором. Позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів у національній валюті України - гривня, на картковий рахунок або поточний рахунок відкритий у Банківській установі на території України, наданий та особисто зазначений позичальником у даному договорі (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 1.4 Договору підписанням даного договору позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] відкритий в «ПАТ КБ «монобанк», та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком. Відповідно п.2.2- 2.4 Договору позики не пізніше наступного робочого дня з дня отримання позикодавцем підписаного позичальником договору позикодавець здійснює перерахування позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 даного договору та повідомляє позичальника СМС повідомленням. Зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 договору є фактом отримання позики позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань по договору з боку позикодавця. Днем надання позики вважається день зарахування позики на картковий або поточний рахунок, зазначений позичальником. Згідно п. 3.1.,3.2 Договору сума Позики становить 8000,00 грн. Плата за оформлення Договору позики складає 1 200,00 грн. Умовами п.п. 3.5. Договору позики встановлено 24 місячний строк користування позикою, який починався з моменту (дати) зарахування суми позики на картковий рахунок або поточний позичальника. Проценти за користування позикою встановлювалися на рівні 0,01 % річних від загальної суми позики за календарний місяць та нарахування авансом на початку кожного місяця користування позикою. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 62,02% річних від загальної суми позики. Комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5 % від загальної суми Позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою. Разом із копією договору позики стороною позивача надано також заяви [PERSON] на отримання позики та підписаний нм паспорт позики за договором позики №20200037314 від 24.12.2020. Суду також надано сформовану Виписку директором ТОВ «Сучасний Факторинг» з особового рахунку за кредитним договором №20200037314 від 28.12.2020 року, за яким заборгованість за договором станом на 13.10.2025 року становить 17816,38 грн., що включає у себе заборгованість за тілом кредиту у сумі 8400,00 грн. та заборгованість за сумою комісії/відсотків у сумі 9416,38 грн. Отримано оплати на суму 800,00 грн. У вказаній виписці також наявна таблиця, в якій міститься: дата нарахування, сума по тілу кредиту, сума відсотків, платіж від клієнта. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до статті 81 ЦПК України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача. Завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників судового процесу (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На суд покладено обов`язок створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зокрема, в результаті здійснення судом і особами, які беруть участь у справі, доказування і пізнання у встановленому процесуальному порядку. Особливість доказування полягає в тому, що воно є як правом, так і обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Водночас суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору. Разом з тим, позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідачу відповідно до умов договору позики № 20200037314 від 24.12.2020 року було надано позику. Як зазначено вище, відповідно до п. 1.4 підписанням даного договору позичальник підтвердив своє волевиявлення та бажання отримати позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] відкритий в «ПАТ КБ «монобанк», та уповноважив позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком. Відповідно п.2.2- 2.4 вищевказаного договору позики не пізніше наступного робочого дня з дня отримання позикодавцем підписаного позичальником договору позикодавець здійснює перерахування позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 даного договору та повідомляє позичальника СМС повідомленням. Зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 договору є фактом отримання позики позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань по договору з боку позикодавця. Днем надання позики вважається день зарахування позики на картковий або поточний рахунок, зазначений позичальником. Отже, враховуючи вищевказані умови договору позики, підтвердженням виконання умов кредитного договору є факт перерахування кредитних коштів на реквізити позичальника. Однак, матеріали справи не містять ані квитанцій, ані будь-яких інших платіжних документів, довідок, щодо фактичного перерахування коштів відповідачу, а тому неможливо встановити, чи були кредитні кошти перераховані на рахунок відповідача, у якій сумі та коли. Крім того, доказів про належність [PERSON] вказаного карткового рахунку [NUMBER] відкритий в «ПАТ КБ «монобанк» та зарахування кредитних коштів на вказаний рахунок матеріали справи також не містять. Клопотань про витребування вказаних доказів судом в ході судового розгляду справи позивачем не заявлено. Щодо наданої позивачем виписки по особовому рахунку за кредитним договором № 20200037314 суд вважає за необхідне зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 200/5647/18 від 16 вересня 2020 року доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховним Судом у постанові від 17.12.2021 у справі № 278/2177/15-ц зазначено : «Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних на день операцій і призначаються для видачі чи відсилання клієнту. Отже, виписки за картковими рахунками(по кредитному договору) можуть бути доказами заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором». У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Отже, з урахуванням зазначеного, доказами, що підтверджують заборгованість за кредитом може слугувати виписка з особового рахунку, на підставі якої складено розрахунок заборгованості з помісячним відображенням внесених платежів та виникненням боргових зобов`язань. Додана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог копія виписки фактично є розрахунком заборгованості та не містить даних про реквізити карткового рахунку на які зараховані кредитні кошти, даних про користування кредитними коштами [PERSON] та не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відсутність вказаних відмостей у виписці унеможливлює перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, дотримання ТОВ "Сучасний Факторинг" умов, визначених договором позики щодо видачі кредиту. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлені позовні вимоги, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed