Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

29 жовтня 2025 року адвокат Кравчук В.М., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , заявивши вимоги звільнити позивачку від сплати аліментів на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , 2008 року народження, та доньки [PERSON] , 2011 року народження, які стягуються згідно з судового наказу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року, припинивши стягнення аліментів з 25 вересня 2025 року; визнати таким, що не підлягає виконанню вищезазначений судовий наказ про стягнення аліментів; а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25 вересня 2025 року діти сторін по справі обрали собі місце проживання разом з матір`ю та переїхали від батька проживати до неї, де і проживають разом однією сім`єю по [ADDRESS] , вона забезпечує їх належним доглядом та вихованням, матеріально забезпечує, піклується про їх розвиток та здоров`я, купує усі необхідні речі. Проте відповідач, не зважаючи на відсутність підстав для отримання аліментів, відмовляється подати заяву до виконавчої служби про повернення судового наказу про стягнення з неї аліментів без подальшого виконання, тому позивачка просить звільнити її від стягнення аліментів на утримання дітей та визнати судовий наказ про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню. Крім того, посилаючись на проживання дітей разом з нею, просить суд стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі третини його заробітку (доходу), але не менше та не більше встановленого законодавством розміру. Від представниці відповідача адвоката Ліщук О.І. надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого вона просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення вмотивовані тим, що позивачка [PERSON] з 2017 року по вересень 2025 року перебувала за кордоном і увесь цей час їх спільні діти проживали разом з ним в с. Кривовілька. Впродовж усього цього часу позивачка фактично не брала участі у вихованні та утриманні дітей, оскільки проживала за кордоном та приїздила додому на незначний період, заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 вересня 2025 року становить 188131,19 грн. Після повернення позивачки з-за кордону у вересні 2025 року, зважаючи на те, що діти також потребують і спілкування з матір`ю, за спільною згодою місце проживання дітей було зареєстровано разом з позивачкою у квартирі в селищі Теофіполь, проте, на його думку, зміна місця проживання дітей позивачкою є одним із способів уникнення сплати аліментів. Син [PERSON] в даний час навчається в ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», проживає за місцем навчання, йому постійно перераховує кошти на банківський рахунок. Зазначає, що працює та продовжує утримувати своїх неповнолітніх дітей, постійно надає їм фінансову підтримку, забезпечує житлом, харчуванням, одягом, освітою та медичним доглядом, а також приймає участь у вихованні, моральному та фізичному розвитку дітей, тому і вимога про стягнення з нього аліментів є незаконною. В ході судового розгляду позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що дійсно з 2017 року по вересень 2025 року перебувала за кордоном, інколи приїжджаючи додому та інколи спілкуючись з дітьми по телефону, також надаючи їм матеріальну допомогу. Після повернення, за згодою дітей та відповідача, місце проживання дітей було зареєстроване разом з нею в квартирі в селищі Теофіполь, проте донька, продовжуючи навчання в Новоставецькому ліцеї, почергово живе у неї та у батька, а саме: два тижні з матір`ю, два тижні з батьком. Син навчається в коледжі в м. Тернопіль, де і проживає. Після повернення з-за кордону працевлаштувалася на Теофіпольському цукровому заводі, де працює і в даний час. Представник позивачки адвокат Кравчук В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та додатково пояснив, що в даний час діти проживають разом з позивачкою, а не з відповідачем, перебувають на її утриманні та вихованні, тому і підстави для стягнення аліментів з неї на користь відповідача відпали, натомість саме відповідач має сплачувати позивачці аліменти на утримання їх дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнав та зазначив, що останні 8 років діти перебували на повному його утриманні та вихованні, оскільки позивачка виїхала за кордон, лише інколи спілкуючись по телефону та перераховуючи аліменти. Після її повернення дійсно не заперечував, щоб діти зареєстрували своє місце проживання разом з матір`ю, хоча син навчається в коледжі в м. Тернопіль, де і проживає в студентському гуртожитку, а коли приїздить на вихідні, то також інколи до нього, інколи до матері. Донька, за її ж рішенням, почергово проживає два тижні разом з ним у с. Кривовілька, після чого наступні два тижні разом з матір`ю в селищі Теофіполь. Зазначив, що і до даного часу матеріально утримує дітей, надаючи їм кошти при придбання усього необхідного. Представниця відповідача адвокат Ліщук О.І. позовних вимог також не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 9, 12). Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина. На підставі судового наказу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року по справі № 685/1736/19 з позивачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15). Місцем проживання стягувача та боржниці у судовому наказі зазначено [ADDRESS] . Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади, місце проживання позивачки [PERSON] з 10 вересня 2025 року зареєстроване по [ADDRESS] (а.с. 8), доньки сторін по справі [PERSON] за цією ж адресою зареєстроване 25 вересня 2025 року (а.с. 14), а їх сина [PERSON] - [INFO] , також за цією ж адресою (а.с. 11). Місце проживання відповідача [PERSON] так і залишилося бути зареєстроване по [ADDRESS] (а.с. 21). Разом з тим, незважаючи на те, що діти зареєстровані з матір`ю, в ході судового розгляду було встановлено, що старший син [PERSON] з 2022 року навчається в ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та проживає в гуртожитку, а молодша донька [PERSON] після зміни місця реєстрації свого проживання з помешкання батька в с. Кривовілька на помешкання матері в селищі Теофіполь фактично проживає за двома адресами почергово: два тижні з батьком, два тижні з матір`ю. Дані факти визнаються обома сторонами спору, а також підтверджуються довідкою виконкому Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 24 листопада 2025 року № 449/02-39, складеною старостою (а.с. 57). Тобто, має місце ситуація, коли діти є лише зареєстрованими з матір`ю, але фактично однаковою мірою проживають як з одним, так і з іншим з батьків. Враховуючи встановлені обставини щодо місця проживання дітей, суд приходить до висновку про недоведеність в ході судового розгляду факту проживання дітей виключно з матір`ю, що б потягло за собою наслідки у звільнення її від подальшого обов`язку сплати аліментів згідно з судовим наказом від 18 грудня 2019 року, тому і підстав для звільнення позивачки від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дітей на даний час немає, як і підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позов у цій частині задоволенню не підлягає. При цьому суд також зважає на необхідність забезпечення найкращих інтересів дітей, зокрема, на належне матеріальне утримання, так як, враховуючи нерегулярне та не у повній мірі виконання позивачкою судового наказу щодо сплати аліментів, що призвело до утворення значної заборгованості в сумі більше 188000 грн., яка підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Теофіпольського ВДВС у Хмельницькому районі від 23 вересня 2025 року № 14624 (а.с. 48-51), при тому, що місячний платіж впродовж останніх років становив 4330,57 грн., виникає певний сумнів у її належному виконанні свого батьківського обов`язку по утриманню дітей за відсутності судового рішення з цього приводу. Позивачка не надала доказів на підтвердження сплати коштів на утримання дітей, крім тих, які відображені у розрахунку заборгованості. Позовні вимоги стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача підлягають до задоволення, оскільки в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт періодичного проживання дітей разом з позивачкою, що є підставою для стягнення аліментів на утримання дітей на її користь з відповідача. Відповідачем не наведено обставин, які б впливали на визначення розміру аліментів, тому аліменти підлягають стягненню у заявленому позивачкою розмірі.

Outcome: partial