Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.04.2021 р., 26.08.2021 р., між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори №№1001864524001, 1001956382701 (відповідно), на підставі яких відповідач отримав кредит на загальну суму 80 000,00 грн. Згідно з умовами вказаних договорів банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитними договорами повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, втім, відповідач умови договорів не виконав, тому станом на 01.12.2024 р. має заборгованість в загальному розмірі 108673,17 грн., з яких: -по кредитному договору від 26.04.2021 р. №1001864524001 - 52448 грн. 37 коп. (34421,33 грн. заборгованість за кредитом, 9,88 грн. заборгованість за відсотками, 18017,16 грн. заборгованість за комісією); -по кредитному договору від 26.08.2021 р. №1001956382701 - 56224,80 грн. (38196,33 грн. заборгованість за кредитом, 11,31 грн. заборгованість за відсотками, 18017,16 грн. заборгованість за комісією). Про стягнення даної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, 26.04.2021 р. між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №1001864524001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит на загальну суму 40000,00 грн. 26.08.2021 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №1001956382701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит на загальну суму 40000,00 грн. Як встановлено судом на підставі виписки по картковому рахунку, відповідач отримав від позивача обумовлені укладеними між сторонами кредитними договорами №№ 1001864524001, 1001956382701 кредитні кошти в повному обсязі, користувався ним. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить наведені умови кредитного договору, копією довідки про збільшення кредитного ліміту, копією паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, яким він обґрунтовував свої вимоги, встановлено, що станом на 01.12.2024 р. відповідач має прострочену заборгованість за вищевказаними кредитними договорами на загальну суму 108673,17 грн. Правовідносини між учасниками справи виникли із грошового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору, та відповідальності за його невиконання та врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні у ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, беручи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, що вочевидь свідчить про порушення прав позивача з боку відповідача, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 76 638 грн. 85 коп.: - по кредитному договору від 26.04.2021 р. №1001864524001 - 34431,21 грн. (34421,33 грн. заборгованість за кредитом, 9,88 грн. заборгованість за відсотками); -по кредитному договору від 26.08.2021 р. №1001956382701 - 38207,64 грн. (38196,33 грн. заборгованість за кредитом, 11,31 грн. заборгованість за відсотками). Щодо вимоги позову про стягнення комісії за договором від 26.04.2021 р. та від 26.08.2021 р., то суд відмовляє в її задоволенні, враховуючи наступне. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (Постанова ВС від 10.01.2024 р. у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". В кредитних договорах від 26.04.2021 р. та від 26.08.2021 р. не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Отже, позов підлягає задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, для суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1619,17 грн., враховуючи наступний розрахунок: 76638,85 х 2422,40 :108673,17.

Outcome: partial