Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання дитини» (вхідний № 6227/25-вх від 10.10.2025 року), на обґрунтування якого сторона позивача зазначила, що [PERSON] , та відповідач по справі, [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2020 року, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданим 20 серпня 2021 року Старовірівською сільською радою Красноградського району Харківської області, актовий запис № 07. Донька проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою № 715, виданою виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області від 09.10.2025 року. Відповідач ухиляється від покладеного обов`язку утримувати доньку, матеріальної допомоги добровільно не надає. Інших осіб у нього на утриманні немає, а тому просили стягнути з [PERSON] , [INFO] , на мою користь, [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на те, що письмова заява по суті справи безпосередньо та як додаток до неї не містила клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні, суд, беручи до уваги характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі, свою ухвалою, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. У визначений частиною 7 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України строк ані позивач, ані відповідач не надали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, відповідач [PERSON] не скористався своїм правом щодо пред`явлення зустрічного позову, надання відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, які підтверджують заперечення проти позову. За таких обставин, суд згідно із частиною 2 статті 279 і статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та без проведення судового засідання за правилами, встановленими цим кодексом, в порядку загального позовного провадження із відповідними особливостями спрощеного позовного провадження, протягом розумного строку. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими судом під час розгляду справи, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Нормою, викладеною у частині 2 статті 129 Основного Закону нашої Держави, визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно з її пунктом 3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розв`язуючи питання щодо можливості ухвалення рішення суду суд ураховує, що частиною 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] ), виданого 10.01.2020 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець села Неньковичі Заріченського району Рівненської області, та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Палатки Нововодолазького району Харківської області, 10.01.2020 року зареєстрували шлюб, про що в цей день складено відповідний актовий запис № 01. Прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] ), виданим 20.08.2021 року Старовірівською сільською радою Красноградського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 20.08.2021 року складено відповідний актовий запис № 07 та її батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] . Актом, складеним депутатом Старовірівської сільської ради Карповою С. В. 06.10.2025 року, [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресом: [ADDRESS] зі своїми дітьми [PERSON] і [PERSON] . З довідки, виданої адміністратором Центра надання адміністративних послуг Старовірівської сільської ради Харківської області Шулещенко І. за вихідним № 715 від 09.10.2025 року, вбачається, що довідка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Має наступний склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наведеним доведений факт походження дитини від сторін по справі, які перебували на момент народження дитини у зареєстрованому шлюбі, а також те, що малолітня дитина проживає разом із позивачем у справі та перебуває на її утриманні. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 року й ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд приймає до уваги, що зазначений обов`язок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції про права дитини передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України). За досліджених обставин суд доходить висновку про те, що [PERSON] не виконує по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьківські обов`язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по її утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Беручі до уваги викладені обставини, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини й відповідача, відсутність доказів щодо існування у нього інших дітей та непрацездатних осіб, які потребують на матеріальну допомогу, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої на час звернення із цим позовом дитини, необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) її батька [PERSON] , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде з урахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України необхідним та достатнім для його гармонійного розвитку. Одночасно з цим, суд вважає за необхідне визначити, що аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід присудити щомісяця, від дня пред`явлення цього позову й до досягнення дитиною повноліття. На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання дитини», суд вважає за необхідне вирішити згідно з підпунктом 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., звернулась до суду у 2025 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 року з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 3028,00 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, виходячи з розрахунку: 3028 гривень х 0,4 = 1211,20 гривень. Однак на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Відтак, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved