Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

24 грудня 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу, через систему «Електронний суд», надійшла заява представника позивача Андрущенка М.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява мотивована тим, що у зв`язку з розглядом вищевказаної справи позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких склав 5 000,00 грн, які просить суд відшкодувати на користь позивача з відповідача [PERSON] . Так, представник позивача посилається на те, що при поданні позову було заявлено попередній розмір судових витрат на правничу/правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Вказана сума ґрунтується на обсягу виконаних робіт (надання послуг), що стосуються складення правової документації процесуального характеру: позовної заяви та клопотання про витребування доказів, супровід процесу розгляду справ в сумі з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника, в будь-якому форматі судочинства, в т.ч. але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд» . У відповідності до положень п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань від останнього до суду не надходило, у заяві про ухвалення додаткового рішення просив, розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , будь-яких клопотань до суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Так, питання щодо ухвалення додаткового рішення вирішується судом за відсутності учасників справи і у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали вищевказаної заяви, приходить до такого. 22 грудня 2025 року Покровським районним судом міста Кривого Рогу у цивільній справі № 212/12080/25 було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іннова-нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-нова» заборгованість за договором позики №8242530525 від 20.05.2025 у розмірі 36 975 (тридцять шість тисяч дев?ятсот сімдесят п?ять) грн 00 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що у поданій представником позивача позовній заяві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторони позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, із зазначенням, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про розподіл судових витрат у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відтак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат при винесенні вищевказаного рішення 22 грудня 2025 року суд керувався наявними у нього на той час доказами, поданими сторонами у справі. Інших заяв, клопотань та інших доказів на підтвердження здійснення судом розподілу судових витрат до початку судового засідання 22 грудня 2025 року сторонами подано не було. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Дотримання стороною викладеного вище порядку, передбаченого нормами права ППК України, необхідно для інформування іншої сторони про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які можуть бути покладені на неї судом за наслідками розгляду справи, що може вплинути на стратегією захисту прав та інтересів такої сторони під час розгляду справи, що враховується судом під час визначення розміру судових витрат, що заявлені до відшкодування. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28.04.2023 року у справі №924/427/22. Судове рішення ухвалено 22 грудня 2025 року, докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат подано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення 24 грудня 2025 року, тобто з дотриманням п`ятиденного строку, встановленого законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України). Як вбачається зі змісту судового рішення, судом не вирішено питання про розподіл понесених відповідачем витрат на правову допомогу, а отже наявні підстави, передбачені п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення у справі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа №648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 Закону передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом справи, матеріали заяви містять: - копію Договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025 року, укладеного між адвокатом Андрущенко М.В. та ТОВ «Іннова Фінанс»; - акт №3758704664 приймання-передачі наданих послуг до Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 по справ №212/12080/25 від 23.12.2025; - заявка №3758704664 про надання послуг від 12.08.2025; - платіжна інструкція №74 від 23.12.2025 про отримання адвокатом Андрущенком СМ.В. 5000,00 грн згідно заявки №3758704664 про надання послуг від 12.08.2025. Вищенаведені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Будь-яких заяв щодо незгоди із заявленою вимогою представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відповідачем до суду надано не було. Також співмірність та пов`язаність з розглядом даної справи попередній (орієнтовний) розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу, що було заявлено у позові, відповідач не оспорював і клопотання про зменшення їх розміру не заявляв. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг на правничу допомогу від адвоката Андрущенка М.В. у вказаній справі. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова -нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, враховуючи задоволення позовних вимог у вищевказаній цивільній справі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved