Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 05 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] та [PERSON] . На даний час сімейні стосунки фактично припинені, шлюб розірвано 06 листопада 2023 року Комінтернівським районним судом м. Харкова (справа № 641/6288/23). Як вказує представник позивача, в період шлюбу за спільні сумісні кошти було придбано майно шість земельних ділянок та автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA, 2021 року випуску, право власності на який зареєстровано за відповідачем - [PERSON] . Представник позивача, посилаючись на ст. ст. 60, 69, 70 СК України, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не домовилися про порядок поділу майна, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя майно придбане в шлюбі: - земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] за межами населеного пункту), площею 1,9124 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0588; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Управління Держкомзему у Барвінківському районі; придбану- 26 квітня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 26.11.2012 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0589; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0590; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0591; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 рок, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0592; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського-господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9117 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0593; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; -автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 2021 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, просила визнати за [PERSON] та [PERSON] по частині за кожним на вищезазначені земельні ділянки, залишити за [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на вищевказаний автомобіль та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі частини вартості автомобіля - 430 000 грн (згідно середньої ринкової вартості, встановленої на сайті avto.ria). Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 19 грудня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив із запереченнями на позов. У відзиві зазначено, що відповідач не заперечує проти визнання майна вказаного позивачем спільною сумісною власністю. Однак вважає, що поділ вказаного майна має бути здійснений в інший спосіб ніж того вимагає позивач. Вказані земельні ділянки становлять єдиний земельний масив. На вказаному земельному масиві ним, як фізичною особою-підприємцем, здійснюється господарська діяльність, щодо вирощування сільськогосподарських культур. Тобто, вказаний земельний масив використовується ним у його професійній діяльності. Крім того, здійснення вказаної господарської діяльності, окрім власне вирощування сільськогосподарської продукції передбачає також і комплекс взаємозв`язаних організаційно-економічних, технологічних, меліоративних, ґрунтозахисних заходів, які направлені на ефективне використання землі, агрокліматичних ресурсів, біологічного потенціалу рослин, на підвищення родючості ґрунту з метою одержання високих стійких врожаїв сільськогосподарських культур. Не здійснення вказаних заходів в свою чергу може мати наслідком погіршення стану не тільки спірних земельних ділянок, а всього земельного масиву до якого вони входять. Спірні земельні ділянки пов`язані між собою низкою взаємозалежних заходів, щодо ефективного використання земельних ресурсів, системою сівозмін, а виокремлення частин зазначених земельних ділянок є неможливим, оскільки призведе до неможливості використання земельного масиву в цілому. Таким чином, спірні земельні ділянки являють собою цілісний земельний масив який є неподільною річчю. Враховуючи взаємовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки недосягнення згоди, щодо ведення господарської діяльності на вказаних земельних ділянках така господарська діяльність може бути взагалі припинена. [PERSON] вважає, що розподіл майна в такий спосіб, як просить позивач (визнати за позивачем та відповідачем по 1\\2 частині спірних земельних ділянок за кожним тобто виділити ідеальну частку) не буде мати наслідком остаточне вирішення спору, як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20. Враховуючи викладене, та той факт, що спірні земельні ділянки використовуються ним для здійснення професійної та господарської діяльності, вважає, що право власності на спірні земельні ділянки має бути визнане за ним, а позивачу присуджено грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності.Розмір вказаної компенсації становить 132 372,11 грн. Щодо стягнення грошової компенсації вартості автомобіля компенсації у розмірі 430000 грн відповідач зазначає, що позивач визначає вартість автомобіля згідно середньої ринкової вартості, встановленої на сайті - «вірогідно» 860 000, 00 грн., яка є необгрунтованою. Згідно Звіту № 257/2023 від 30 листопада 2023 року про оцінку транспортного засобу (копія додається) на час подання цього позову вартість автомобіля становить 616 356,30 гривень (шістсот шістнадцять тисяч триста п`ятдесят шість гривень 30 коп.), відповідно ціна частки позивача становить: 616 356,30 : 2 = 308 178,15 гривень, а не 430 000,00, як про це стверджує позивач. Крім того, [PERSON] зазначив, що автомобіль було придбано 22 січня 2021 року, для придбання якого ним було укладено договір позики з громадянкою [PERSON] від 21 січня 2021 року (копія договору та грошової розписки додається) на суму 310 200, 00 (триста десять тисяч двісті гривень 00 коп.), що на дату укладення договору становило 11 000,00 доларів США із строком повернення до 21 січня 2024 року. Вказану позику за означеним договором не повернуто. [PERSON] посилаючись на те, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України), вважає, що сума грошової компенсації, що становить 1/2 вартості автомобіля, яка підлягає стягненню на користь позивача має бути зменшена на суму боргу за договором позики від 21 січня 2021 року: 310 200 : 2 = 155 100,00 грн. та становити: 308 178,15 - 155 100,00 = 153 078,15 грн. Посилаючись на викладене, відповідач за первісним позовом просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Крім того, 19 грудня 2023 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій зазначено, що він не заперечує проти визнання майна вказаного позивачем за первісною позовною заявою спільною сумісною власністю. Однак вважає, що поділ вказаного майна має бути здійснений в інший спосіб ніж того вимагає позивач за первісним позовом. Позивач за зустрічним позовом в порядку поділу спільного майна подружжя, просить: - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0589, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року та припинити право власності [PERSON] у спільному майні - право на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 29 318,76 грн. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9117 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0593, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року та припинити право власності [PERSON] ( [NUMBER] ) у спільному майні - право на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 12 839,69 грн. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку що розташована за адресою: [ADDRESS] (шістдесят один) за межами населеного пункту), площею 1,9124 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0588, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Управління Держкомзему у Барвінківському районі Харківської області, дата державної реєстрації земельної ділянки: 26.11.2012 року та припинити право власності [PERSON] у спільному майні - право на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 12 890,04 грн. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0590, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року, та припинити право власності [PERSON] у спільному майні право на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 29 318,76 грн. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0592, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року та припинити право власності [PERSON] у спільному майні - право на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 19 131,67 грн. - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0591, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року, та припинити право власності [PERSON] ( [NUMBER] ) у спільному майні на 1/2 частки даної земельної ділянки з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 28 873,21 грн . - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 2021 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] припинити право власності [PERSON] у спільному майні - право на 1/2 частки даного автомобіля з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 153 078,15 грн. 15 січня 2024 року від представника позивача [PERSON] за первісним позовом надійшла уточнена позовна заява, у якій просить залишити за [PERSON] право власності на вищезазначені земельні ділянки та стягнути на користь [PERSON] 1/2 частину вартості спірних земельних ділянок у загальній сумі 148 590 грн., визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 2021 року випуску, та припинити право власності [PERSON] у спільному майні - право на 1/2 частки даного автомобіля з присудженням їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 153 078,15 грн. 17 січня 2024 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на уточнений позов [PERSON] , в якому зазначено, що в уточненій позовній заяві позивач за первісним позовом погоджується зі способом поділу спільної сумісної власності, що запропонований відповідачем. Однак, позивач за первісним позовом в уточненій позовній заяві не погоджується із розміром грошової компенсації, замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. При цьому, вказану суму компенсації позивач обґрунтовує вартістю спірного автомобіля, відповідно до інформації розміщеної на сайті avto.ria, яка становить 860 000 грн., але жодних інших документів в обґрунтування вказаної суми вартості спірного автомобіля позивачем не надано. Натомість відповідач за первісним позовом в обґрунтування своєї суми компенсації за частку позивача в спільній сумісній власності у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові, надав суду звіт №257/2023 від 30 листопада 2023 року про оцінку транспортного засобу, де вартість автомобіля визначена з урахуванням його зносу, має становити 153 078,15 грн. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, об`єднавши їх в одне провадження. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 13 червня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за відмовлено. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, - до припинення перебування відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, - до припинення перебування відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Постановою Харківського апеляційного суду від 26 червня 2025 року ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 28 серпня 2025 року від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшли письмові пояснення. Представником вказано, що у 2023 році [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, зміст якого зводився до необхідності поділу спільно набутого за час шлюбу майна у вигляді земельних ділянок та автомобіля Skoda Octavia, 2021 р.в. шляхом виділення ідеальної частки позивачки в спільному майні в розмірі . У відзиві відповідач погодився із правовим статусом спільного сумісного майна заявленого до поділу, проте не погодився із способом такого поділу. Зазначав, що для вирішення спору майно потрібно розподілити в натурі, а також заперечив суму компенсації за залишення у власності автомобіля за відповідачем в сумі 430 000,00 грн., як половину від вартості 860 000,00 грн. згідно із даними по цінах на аналогічний автомобіль з відкритих джерел. Посилався на те, що вартість автомобіля має визначатися суб`єктом оціночної діяльності. Згідно із наданим ним Звітом № 257/2023 від 30.11.2023 ринкова вартість автомобіля становить 616 356,30 грн. Також відповідач зазначив, що автомобіль придбав частково за запозичені кошти в сумі 310 200,00 гривень згідно із договором позики та розписки до нього. Із посиланням на висновки пп. 22,24 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» акцентував увагу на необхідності розподілу не тільки спільного майна подружжя, 1 але й спільних боргів. Погодився компенсувати позивачці 285 450,26 грн. половини вартості земельних ділянок та вартості автомобіля, зниженої на половину від суми позики. Відповідач також подав зустрічний позов, в якому просив Суд здійснити розподіл майна подружжя в натурі наступним чином: залишити за ним всі 6 земельних ділянок, оскільки він здійснює на них господарську діяльність, а також автомобіль, із компенсацією вартості частки позивачки у спільному майні із розрахунку: 132 372,11 грн. вартості земельних ділянок, 308 178,15 грн. половини вартості автомобіля, визначеної на підставі Звіту оцінювача № 257/2023 від 30.11.2023, а не 430 000,00 грн. як про те просить позивачка, вирахувати половину сплаченої ним позики 155 100,00 грн., а всього в сумі: 285 450,26 грн. За результатами обміну правовими позиціями сторін, вони дійшли згоди про залишення всього заявленого до поділу майна за відповідачем, проте у відзиві на уточнену позовну заяву [PERSON] відповідач заперечив лише розмір компенсації, що має бути ним сплачена на користь колишньої дружини, акцентуючи увагу на дійсній ринковій вартості автомобіля на момент виникнення спору, що визначена у належний спосіб, а також на необхідності справедливого розподілу боргового зобов`язання, взятого для придбання автомобіля в інтересах родини. На думку, представника [PERSON] - [PERSON] , складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Звіт № 257/2023 про оцінку транспортного засобу від 30.11.2023 за формою та змістом відповідає вищенаведеним положенням процесуального закону та вимогам Методики. Висновок оцінювача складений з урахуванням технічних, технологічних характеристик автомобіля, його технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстеження, встановлених під час огляду автомобіля, що відображено у фото таблиці до Звіту. Щодо спільності боргу та його поділу [PERSON] зазначає, що у зустрічному позові та підтверджено матеріалами справи автомобіль придбаний за час шлюбу 22.01.2021. За день до придбання автомобіля з метою отримання частини коштів для його придбання [PERSON] взяв у борг 310 200,00 грн. (екв. 11 000,00 дол. США на той час) у [PERSON] , що підтверджується копією договору позики та розписки до неї. Заборгованість по договору відповідачем ще не повернуто. В силу положень ч. 4 ст. 65 СК України, з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 24 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», висновків Верховного Суду, зокрема в постанові від 03.11.2023 № 308/7268/17 під час поділу майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що свідчить про їх солідарний характер. Оскільки кошти за укладеним під час шлюбу були витрачені на придбання автомобіля в інтересах сім`ї, і сторони не оспорюють належність автомобіля до об`єктів спільної сумісної власності, боргові зобов`язання за цим договором позики є спільними. Враховуючи те, що позивачка за первісним позовом включила в поділ майна автомобіль, вона не оспорює його правовий статус об`єкта права сумісної власності подружжя та не навела доказів на спростування його використання [PERSON] в особистих, а не сімейних цілях/інтересах сім`ї. Тим більше вона погодилась із запропонованим [PERSON] варіантом розподілу майна в натурі шляхом залишення спільно набутого автомобіля у його власності. Тому виходячи із загально-правових засад справедливості, добросовісності та розумності, а також враховуючи спільність не тільки майна подружжя, але й зобов`язань, враховуючи загальні засади цивільного судочинства, вважаємо, що справедливим буде розділити тягар повернення суми позики та на її половину зменшити розмір загальної компенсації вартості часток позивачки/відповідачки у спільному майні. 31 жовтня 2025 року представником відповідача [PERSON] надані письмові пояснення. Крім того, заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначено, що враховуючи те, що справа перебуває на стадії розгляду по суті, а також те, що сторони виклали свої позиції щодо предмета спору, досягли згоди щодо порядку поділу проте не досягли згоди щодо розміру компенсації та довірили вирішення цього питання суду, з метою економії процесуального часу вважаю за можливе проведення судового засідання без його участі, і, якщо суд прийде до висновку про можливість ухвалення рішення по суті позовів, ухвалити рішення за його відсутності, але з обов`язковим урахуванням викладеного них в письмових поясненнях, наданих суду. Проти розподілу судових витрат на правничу допомогу заперечує з мотивів та правового обґрунтування, зазначених в письмових поясненнях (підсумована позиція у спорі) від 31.10.2025. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1,2 та ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м .Харкова від 06 листопада 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період перебування сторін у шлюбі за [PERSON] було оформлено право власності на майно, а саме: - земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] за межами населеного пункту), площею 1,9124 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0588; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Управління Держкомзему у Барвінківському районі; придбану- 26 квітня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 26.11.2012 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0589; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0590; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0591; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану - 11 березня 2017 рок, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9118 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0592; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського-господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року; - земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Барвінківський район, Богодарівська сільська рада, площею 1,9117 га, кадастровий номер: 6320480500:07:000:0593; цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства; орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ Держземагенства у Барвінківському районі; придбану 11 березня 2017 року, дата державної реєстрації земельної ділянки: 27.10.2014 року. Вказане підтверджується наданими копіями: договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82223775 від 13.03.2017; договору купівлі продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85942042 від 26.04.2017; договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82227168 від 13.03.2017; договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82230093 від 13.03.2017; договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82241219 від 13.03.2017; договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82222483 від 13.03.2017 (а.с.10 - 26). Крім того, за [PERSON] у період перебування у шлюбі зі [PERSON] було оформлено право власності на автомобіль марки SKODA OCTAVIA, 2021 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією Договору купівлі продажу № СШ00013359 від 22 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «Автомобільний Дом «Соллі Плюс» і [PERSON] (а.с.91-94). Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, які погодились з ними, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року в справі № 589/4889/15-ц (провадження № 61-8808св18) зроблено висновок що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що: «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню п.3 ч.1 ст.57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує». Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують». Тлумачення п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)). Як вбачається з наданих відповідачем за первісним позовом [PERSON] та його представником [PERSON] письмових заяв (відзиву на позов, зустрічній позовній заяві та письмових пояснень) він визнає, що вказані вище земельні ділянки та автомобіль є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи зазначене та презумпцію спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, земельні ділянки та автомобіль є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Щодо позовних вимог первісного позову, які були уточнені заявою представника [PERSON] від 15.01.2024 в частині поділу майна, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок, що «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України)». Щодо позовних вимог, які стосуються автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA, 2021 року випуску, суд зазначає наступне. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною (п.2 ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд зазначає, що автомобіль є неподільною річчю, а відтак, ефективними та належними будуть позовні вимоги про присудження одному з подружжя речі повністю, а іншому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Судом установлено, що сторони не оспорюють тієї обставини, що набутий під час перебування в шлюбі транспортний засіб - автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA, 2021 року випуску, є їх спільною сумісною власністю, відтак зазначена обставина не підлягає доказуванню. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20 (пункт 58) та постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36) виклала правові висновки за якими вказала на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)». Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22. Суд враховує, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Це узгоджується з нормами СК України та правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) вказано, що: «визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля та автобуса, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру грошової компенсації, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи правові висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд відмовляє позивачу за первісним позовом в частині стягнення грошової компенсації на автомобіль в розмірі середньої ринкової вартості, встановленої на сайті avto.ria. Згідно копії звіту №257/2023 про оцінку транспортного засобу, складеного 30 листопада 2023 року ФОП [PERSON] (сертифікат №1152/20 суб`єкта оціночної діяльності виданий 31 грудня 2020 року Фондом Державного майна України), ринкова вартість автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на час дослідження 09 листопада 2023 року, складає 616 656, 30 грн. (а. с. 72 - 80). Так, в первісній позовній заяві позивачем зазначено, що спірний автомобіль перебуває в постійному користуванні відповідача за первісним позовом, проти чого не заперечував [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA, 2021 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , його ринкова вартість складає 616 656,30 грн., а тому з огляду на рівність часток подружжя в спільній сумісній власності, зі [PERSON] на користь [PERSON] , в порядку поділу спільного сумісного майна, підлягає стягненню грошова компенсація частки зазначеного майна в розмірі 308 178, 15 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача за первісним позовом в частині зменшення суми грошової компенсації на суму боргу за договором позики від 21 січня 2021 року, укладеного ним і [PERSON] , на суму 310 200 грн, що на дату укладення договору становило 11 000 доларів США, оскільки до суду не надано жодних доказів використання запозичених грошових коштів саме для здійснення оплати за договором купівлі продажу № СШ00013359 від 22.01.2021, як то : квитанції про здачу цієї суми до пункту обміну валюти, отримання певної грошової суми у гривні та внесення цих коштів в рахунок оплати договірних зобов`язань, укладених між ним та ТОВ «Автомобільний дом «СОЛЛІ ПЛЮС». Саме по собі зазначення мети використання коштів у борговій розписці без доведення відповідного їх витрачання не свідчить про укладення договору позики в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує, що інших належних та допустимих доказів отримання [PERSON] коштів за договором позики за згодою дружини [PERSON] , та витрачання їх в інтересах сім`ї з метою зазначеною в розписці, суду надано не було. В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 звернуто увагу, що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя. Використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим. Вирішуючи питання про присудження позивачу за первісним позовом [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме земельних ділянок, суд прийшов до наступного висновку. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зазначено, що «з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар». Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 та ч. 2ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України, визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Згідно ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (ст. 89 Земельного кодексу). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч.1 ст.183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що спірні земельні ділянки можна поділити без втрати їх цільового призначення у відповідності до ідеальної частки сторін (1/2 і 1/2), те що [PERSON] та [PERSON] не надали жодних доказів щодо дійсної вартості земельних ділянок на час розгляду справи, сторони не досягли згоди щодо розміру грошової компенсації, суд вважає, що в даному випадку можливим є лише визнання, в порядку поділу майна подружжя, за [PERSON] та [PERSON] право власності по1/2 частині за кожним на вищевказані земельні ділянки. Варто відмітити, що суд не приймає до уваги, розмір грошової компенсації, визначений позивачем за первісним позовом на підставі ціни земельних ділянок зазначених в договорах купівлі - продажу, укладених у 2017 році. Крім того, суд не приймає до уваги розмір грошової компенсації, зазначений відповідачем за первісним позовом, оскільки він здійснений на підставі нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка не визначає її ринкову вартість, а є лише базою для розрахунку податків, зборів та орендної плати, тоді як ринкова вартість встановлюється через експертну грошову оцінку, враховуючи індивідуальні характеристики ділянки. Клопотань про призначення судової оціночно - земельної експертизи спірних земельних ділянок ні позивачем за первісним позовом, ні відповідачем за первісним позовом заявлено не було. Як вже зазначалось вище, вартість майна, що підлягає поділу, визначається з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вочевидь, суд позбавлений можливості, визначити розмір грошової компенсації [PERSON] замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Суд враховує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Суд не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом, що оскільки спірні земельні ділянки використовуються ним для здійснення професійної та господарської діяльності, право власності має бути визнано за ним, а позивачу присуджено грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у зв`язку з наступним. Майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом права спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності є тією обставиною, яка повинна враховуватися при обранні певного способу поділу цього майна відповідно до частини першої статті 71 СК України. Як вже встановлено, спірне майно (земельні ділянки) набуті сторонами у період шлюбу, за спільні кошти подружжя, а отже, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За своїми характеристиками, відповідно до статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. З огляду на викладе, можна дійти висновку, що вказані земельні ділянки є об`єктом нерухомості, а не річчю професійних занять. Відповідно до частини четвертої статті 61 СК України речі професійних занять також є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять - це музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання, тощо. Тобто такі речі, які за своїми властивостями та характеристиками необхідні та можуть бути використані лише у професійній діяльності. Речі для професійних занять підлягають поділу між подружжям за правилами частини третьої статті 71 СК України, тобто присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно не є річчю для професійних занять, а тому при його поділі підлягають застосування правила частини четвертої, п`ятої статті 71 СК України. Отже, суд прийшов до висновку про визнання права власності на ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їхній спільній частковій власності. Разом з тим, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача за первісним позовом понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4146 грн. (позовні вимоги задоволено на 71,67%, понесені витрати 5785,90 грн). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 55 000 грн. суд зазначає наступне. Представником позивача за первісним позовом надано Акт виконаних робіт від 05 січня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №99 від 01 листопада 2023 року, додаткову угоду №1 від 22 липня 2024 року, квитанцію від 22 липня 2024 року, додаткову угоду №2 від 23 березня 2025року, Акт виконаних робіт від 01 вересня 2025 року. Представником відповідача за первісним позовом подано клопотання про зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, 1) витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Суд, беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення вимог позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатами роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат і ринкових цін адвокатських послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог та клопотання представника відповідача за первісним про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в розмірі 15 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial