Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2021 між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії/позики за № ID8524756 в інформаційно - телекомунікаційній системі компанії за № ID3171660 (далі - Договір), додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. Відповідно до умов Договору, позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові кошти, які зобов`язався повернути у строки, визначені у Договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені договором. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 6746,18 грн, з яких: 6746,18 грн заборгованості за тілом кредиту, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. 02.11.2023 року представником відповідача надано відзив, в якому вважає вимоги позивача незаконними з огляду на наступне. Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума кредиту становила 11300,00 грн. 05.11.2021 року позивач отримав від приватного нотаріуса виконавчий напис по стягненню заборгованості за кредитним договором у розмірі 15417,00, що складається із простроченої суми заборгованості за сумою кредиту та несплаченим відсоткам. На підставі виконавчого напису відкрито виконавче провадження №67940212 та з відповідача стягнуто всю суму заборгованості за договором. А отже, усі кошти за договором стягнуті з відповідача в примусовому порядку. Відповідач повністю заперечує про наявність заборгованості та просить суд відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу. 14.11.2023 року до суду представник позивача надав відповідь на відзив, де зазначив, що за результатами аналізу доказів, долучених до відзиву, відповідач приховав від суду інформацію про те, що ним було подано до Щорського районного суду Чернігівської області позовну заяву про визнання виконавчого напису, про який зазначено у відзиві, таким що не підлягає виконанню. Також не було повідомлено суд про те, що було ухвалено рішення, яким виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Одночасно відповідачем у зв`язку зі скасуванням виконавчого документу, за яким нібито погашена заборгованість за кредитом, 14.08.2023 року було подано до Деснянського районного суду м. Чернігова позовну заву до ТОВ «Інстафінанс» про стягнення коштів, які були отримані в процесі примусового виконання виконавчого напису, та яку було передано до Солом`янського районного суду м. Києва. На момент подання відповіді на відзив рішення по вищезазначеній справі ухвалено не було. Тому, з урахуванням вищезазначеного, представник позивача звертає увагу про існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, оскільки це безпосередньо вплине на права позивача за цією справою. 15.09.2025 року представником ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» подано заяву про заміну сторони (позивача), обґрунтовуючи тим, що 03.04.2025 року між ТОВ «Інстафінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» укладено договір Факторингу №573/ФК-25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором ID8524756 від 11.05.2021, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт»» просить суд змінити вибулого стягувача ТОВ «Інстафінанс» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Украфінстандарт»» у судовому провадженні по справі №749/1008/23. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 06.10.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 15.11.2023 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №750/11951/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «Інстафінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 р. № 247/0/15-25 головуючий суддя [PERSON] була звільнена з посади судді Щорського районного суду Чернігівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 18.02.2025 було проведено повторний автоматизований розподіл зазначеної судової справи між суддями, в результаті якого справа була розподілена судді Чигвінцеву М.С. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року Цивільну справу №749/1008/23 за позовом ТОВ «Інстафінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження головуючого судді Чигвінцева М.С. та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №750/11951/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «Інстафінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Наказом голови Щорського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року № 14 «Про здійснення організаційних заходів у зв`язку зі зміною найменування суду» встановлено вважати офіційним найменуванням суду - Сновський районний суд Чернігівської області, з дня державної реєстрації відповідних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та внесено зміни до відомостей про суд (в частині найменування юридичної особи), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у порядку, визначеному законодавством. 02.06.2025 року ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області провадження в цивільній справі поновлено та призначено судове засідання. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 08.10.2025 року здійснено перехід від розгляду в спрощеному позовному провадженні до загального позовного провадження. Змінено сторону позивача ТОВ «Інстафінанс» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». Призначено проведення підготовчого засідання. 11.12.2025 року ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся, надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася шляхом направлення поштової кореспонденції за відомою адресою місця реєстрації, однак повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії /позики за № ID8524756 в інформаційно - телекомунікаційній системі компаній за № ID3171660, з лімітом кредитної лінії у розмірі 11300,00 грн., з процентною ставкою у розмірі 1,62% в день, зі строком оплати 30 днів, з кінцевою датою повернення грошових коштів 10.06.2021, також, сторонами погоджена плата за організацію продовження, якщо сплачується до обробки запиту на продовження, яка становить 1345,00 грн за 7 днів продовження, 2610,00,00 грн за 14 днів, 5424,00 грн за 30 днів; та плата за організацію продовження, якщо сплачується в порядку після сплати у розмірі 2373,00 грн. Кредитний договір був укладений між сторонами за допомогою дистанційних засобів, що підтверджується витягом з журналу дій інформаційно-телекомунікаційної системи, де зазначено, що клієнт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) підписала Договір одноразовим ідентифікатором (otp-пароль) ЕМ5896; дата, час 11.05.2021 о 19:17:11, номер телеффону +380966903334. Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] отримала кредит на суму 11300,00 грн., строк кредиту - 30 днів, річна процентна ставка 443,23%, номер Договору ID8524756, дата укладання 11.05.2021. Факт отримання грошових коштів відповідачем, відповідно до укладеного між сторонами Договору, підтверджується витягом з журналу дій інформаційно - телекомунікаційної системи, про перерахування на рахунок відповідача 414962ХХХХХХ5626 грошових коштів в сумі 11300,00 грн., номер переказу 5351196. Отже, відповідно до умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні кошти), який відповідач зобов`яязалася повернути у строки, визначені у Договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені Договором. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`яязання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 6746,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 6746,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Факт укладення договору не спростовується самим відповідачем, однак представник відповідача у відзиві зазначив, що 05.11.2021 року позивач отримав від приватного нотаріуса виконавчий напис по стягненню заборгованості за кредитним договором у розмірі 15417,00, що складається із простроченої суми заборгованості за сумою кредиту та несплаченим відсоткам. На підставі виконавчого напису №38978 відкрито виконавче провадження №67940212 та з відповідача стягнуто всю суму заборгованості за договором. З матеріалів справи, судови встановлено, що рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2023 року виконавчий напис №38978, вчинений 05.11.2021 року, визано таким, що не підлягає виконанню. Однак, під час здійснення виконавчого провадженн №67940212 з виконання виконавчого напису №38978, вчиненого 05.11.2021 року, приватним виконавцем було стягнуто з [PERSON] кошти в рахунок погашення боргу за вищезазначеним кредитним договором, у зв`язку з чим, відповідач [PERSON] звернулася з позовною заявою до ТОВ «Інстафінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, з ТОВ «Інстафінанс» стягнуто безпідставно набуті кошти у сумі 15739,82 грн. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судови встановлено, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не вважаються припиненими. 03.04.2025 року між ТОВ «Інстафінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено Договір Факторингу №573/ФК-25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором ID8524756 від 11.05.2021, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» змінило вибулого стягувача ТОВ «Інстафінанс» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у судовому провадженні по справі 749/1008/23. На підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором №ID8524756 від 11.05.2021 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» від ТОВ «Інстафінанс» надано: - Копію Договору факторингу №573/ФК-25 від 03.04.2025; - Копію платіжної інструкції №3259 від 03.04.2025 на суму 716973,59 грн., що відповідає розміру фінансування, визначеному у пункті 2 Реєстру прав вимог; - Копію Витягу з Додатку 1 до Договору факторингу №573/ФК-25 від 03.04.2025. Враховуючи, що Додаток 1 №573/ФК-25 від 03.04.2025 містить інформацію про значну кількість боржників, яка становить таємницю фінансової послуги та розкриття якої може бути здійснюватися лише у порядку, визначеному законом, до матеріалів справи долучено витг із зазначеного Додатку, який містить виключно дані, що стосуються Відповідача. Так, відповідно з вказаним Витягом, ТОВ «Інстафінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» Права вимоги до Боржників, у тому числі до [PERSON] за договором № ID8524756 від 11.05.2021, сума заборгованості за тілом кредиту становить 627,18 грн. За ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на вибуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Надаючи оцінку вищезазначеному, суд вважає підтвердженим перехід права вимоги за сумою заборгованості 627,18 грн. за кредитним договором № ID8524756 від 11.05.2021. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 627,18 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Саме в межах такого зобов`язання можливе існування сторін «кредитор боржник». Заміна кредитора у зобов`язанні допускається лише щодо цивільного або господарського зобов`язання та здійснюється відповідно до статті 512 ЦК України шляхом відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять лише ті права первісного кредитора, які існували на момент їх переходу, у тому обсязі та на тих умовах, що визначені договором або законом (стаття 514 ЦК України). Разом із тим, обов`язок зі сплати судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу, не є цивільним зобов`язанням у розумінні статті 509 ЦК України. Такі витрати належать до складу судових витрат та мають процесуальний характер, а їх розподіл здійснюється судом за результатами розгляду справи в межах процесуальних правовідносин між сторонами спору «позивач відповідач», а не в межах матеріальних правовідносин «кредитор боржник». Отже, право вимоги на відшкодування судового збору та витрат на правничу допомогу не виникає з цивільного зобов`язання та, відповідно, не може бути предметом відступлення права вимоги за договором у розумінні статей 512517 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 913/54/16, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 906/110/16, від 05.04.2018 року у справі № 923/607/16, від 27.03.2019 року у справі № 910/386/17, від 16.04.2019 року у справі № 910/377/17, від 13.05.2019 року у справі № 916/106/15-г. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь нового кредитора судових витрат у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, оскільки право вимоги щодо їх відшкодування до нового кредитора не перейшло. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial