Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

30.10.2025 представник позивачки звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 48016,47 грн. В обґрунтування позову представник позивачки зазначила, що [PERSON] з 14.02.2000 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, однак відповідач у порушення вимог трудового законодавства України не виплачував позивачці своєчасно та у повному обсязі заробітну плату, чим порушив право останньої на отримання платні за виконану роботу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, розгляд справи по суті постановлено розпочати з 04.12.2025, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 04.12.2025 представник позивачки засобами підсистеми «Електронний суд» подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій, посилаючись на те, що наказом №386 від 24.11.2025 позивачку було звільнено з підприємства відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням (вихід на пенсію), просить стягнути з відповідача на користь позивачки 57752,96 грн (після утримання всіх податків та зборів) заборгованості по заробітній платі на день її звільнення з роботи, розмір якої підтверджується довідкою від 24.11.2025. Відповідач відзиву на позов не подавав, копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 06.11.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного документа. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у період з 14.02.2000 по 24.11.2025 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» (яке на даний час змінило найменування на АТ «Сумихімпром»), про що свідчать відомості з трудової книжки позивачки. Наказом № 386 від 24.11.2025 позивачку звільнено з підприємства за власним бажанням (вихід на пенсію) за статтею 38 Кодексу законів про працю України, що також підтверджується копією зазначеного наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту). Згідно розрахункового листа за листопад 2025 року, а також довідки про доходи, виданої АТ «Сумихімпром» 24.11.2025, позивачці підлягає виплаті заробітна плата у розмірі 57752,86 грн, яка станом на час розгляду справи їй не виплачена, оскільки відомості про це відсутні. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і у повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою статті 116 КЗпП України у свою чергу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що у день звільнення позивачкивідповідачем не було виплачено належних їй як звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивачціпри звільненні була нарахована заробітна плата, однак у повному розмірі та у порядку, визначеному законодавством про працю, вказані виплати у повному обсязі не проведені, через що у відповідача перед позивачкоювиникла заборгованість у розмірі 57752,86 грн. Під час розгляду справи відповідач суму заборгованості по заробітній платі перед позивачкою не спростував, правом на подання відзиву на позов не скористався. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 57752,86 грн заборгованості по заробітній платі без подальшого утримання податків та інших платежів. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка при подачі вказаного позову в силу закону звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved