Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

09.12.2025 представник позивача звернувся в суд із позовною заявою в інтересах [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову представник позивача покликається на те, що 28.08.2025 [PERSON] (онуці позивача), [INFO] , рішенням виконавчого комітету №107 Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дане рішення виконкому було прийнято у зв`язку із тим, що батько дитини [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] захищаючи Батьківщину, а від матері [PERSON] , [INFO] , яка ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, малолітня дитина [PERSON] була відібрана, без позбавлення її батьківських прав згідно рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10.07.2025. Стверджує, що на підставі наказу Служби у справах дітей Ярунської сільської ради від 12.05.2025 за №16, малолітню дитину [PERSON] передано під особисту відповідальність дідусю [PERSON] . Крім того, рішенням виконавчого комітету Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 12.11.2025 за №653 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, та призначено опікуном [PERSON] . Пунктом 5 цього рішення визначено місце проживання дитини біля її опікуна за місцем його проживання в [ADDRESS] . Стверджує, що позивач самостійно здійснює утримання дитини, зокрема забезпечує її одягом та харчуванням, належними умовами для виховання та гармонійного розвитку, а також несе витрати щодо купівлі інших необхідних речей. Відповідач із часу влаштування дитини в сім`ю позивача (12.05.2025) участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. Позивач не в змозі самостійно здійснювати витрати по утриманню дитини, а відповідач проживає окремо та добровільно надати позивачу допомогу на утримання своєї дочки відмовляється, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в матеріальному утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Крім того, посилається на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача із питанням щодо утримання дитини, проте остання на його звернення не реагує, мотивуючи тим, що буде виконувати тільки рішення суду. Із огляду на наведене, просить постановити судове рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частин з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача 15378,00 грн суму аліментів за шість місяців до дати звернення із позовом до суду. 10.12.2025 винесено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте надали до суду заяву, в якій просили справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини своєї неявки в судове засідання, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 30.12.2025 прийнята відповідна ухвала. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 27.05.2025, актовий запис №1, вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , в графі «батько» вказано « [PERSON] », в графі «мати» - « [PERSON] ». Батько дитини [PERSON] , [INFO] помер - загинув [INFO] при захисті Батьківщини від нападу російської агресії, місце смерті селище Підгородне Донецької області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2023, виданим та зареєстрованим Виконавчим комітетом Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, відповідний актовий запис за №46. Від матері дитини [PERSON] , [INFO] , малолітня дитина [PERSON] була відібрана, без позбавлення матері батьківських прав згідно рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 10.07.2025. Причиною відібрання дитини від матері стали факти ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та створення для дитини неналежних умов життя. 12.05.2025 наказом Служби у справах дітей Ярунської сільської ради від за №16, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю [PERSON] , [INFO] , жителя с. Підполоззя Мукачівського району Закарпатської області та покладено персональну відповідальність за життя та здоров?я дитини на [PERSON] ( дідуся дитини). 28.08.2025 [PERSON] (онуці позивача), [INFO] , рішенням виконавчого комітету №107 Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 12.11.2025 за №653 над малолітньою [PERSON] , встановлено опіку, опікуном призначено [PERSON] , [INFO] . Пунктом 5 цього рішення визначено місце проживання дитини біля її опікуна за місцем його фактичного проживання в [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що у період із 12.05.2025 і станом на момент подання даної позовної заяви дитина повністю перебуває на утриманні позивача, позивач є опікуном малолітньої дитини, яка доводиться йому рідною онукою та проживає разом з ним. Мама дитини [PERSON] , яка проживає в селі Токарів, Звягельського району Житомирської області, не піклується та не цікавиться життям доньки та не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, вона з дитиною не спілкується, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких обставин позивач вимушений в повному обсязі взяти на себе питання по утриманню, вихованню та лікуванню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.72 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, утримувати малолітню дитину. Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав: доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Матеріалами справи з`ясовано, що на теперішній час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з позивачем, на сьогоднішній день знаходиться на утриманні дідуся [PERSON] (позивача), він виступає її опікуном, а відповідно і одержувачем аліментів на дитину позбавлену батьківського піклування. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям дитини та її вихованням не цікавиться. Із огляду на наведене, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує матеріальне становище відповідача, яка є працездатною особою та не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачкою позивачу аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: partial