Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.08.2025 року, просила суд: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 17.04.2021 року в сумі 6854768,76 грн. з яких: сума основного боргу - 3567181,80 грн., штраф за неповернення боргу - 3225300,00 грн. та 3 % річних - 62286,96 грн. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 15140,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 17.04.2021 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 17/04/21. У відповідності до вказаного договору позики, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2411984,00 грн., що складало еквівалент 86268 доларів США згідно курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день підписання договору. Згідно п.3.1. відповідач зобов`язувався повернути позику у строк до 17.05.2021 року включно, але не пізніше 17.06.2021 року, суму еквівалентну 86268 доларів США у гривні, яка розраховується згідно курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день повернення позики. Згідно п. 4.1 Договору позики, якщо позичальником не повернуто позику, позичальник зобов`язаний сплатити штраф на користь позикодавця починаючи з 17.05.2021 року за кожен місяць такого прострочення. Проте, всупереч досягнутої домовленості [PERSON] в строк до 17.06.2021 року отримані від позивачки в позику кошти не повернув, також відповідачем не сплачено передбачений у договорі позики штраф за не повернення боргу. 09.04.2024 року [PERSON] звернулась до відповідача з вимогою про повернення коштів, яка була направлена за адресою місця реєстрації відповідача з описом вкладення. З огляду на те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 02.04.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвало від 03.06.2025 року справу прийнято до провадження суддею Куцеволом В.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 01.10.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечували, надали для огляду оригінал розписки про отримання [PERSON] коштів від 17.04.2021 року. Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Через це суд, спираючись на норми ст. 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку. Судом встановлено, що 17.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 17/04/21, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 2411984,00 грн., що є еквівалентом суми 86268 доларів США за курсом встановленим НБУ на день підписання договору та становить 27,9592 грн. за один долар СЩА. Відповідно до п. 2.1 Договору позики, позика надається до моменту підписання даного договору в готівковій формі з дотриманням Постанови правління НБУ № 148 від 29.12.2017 року. Згідно п. 2.2 Договору позики, факт одержання позики підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником. Згідно п. 3.1 Договору позики, позичальник зобов?язується повернути позику позикодавцеві, у строк до сімнадцятого травня дві тисячі двадцять першого року включно, але не пізніше сімнадцятого червня дві тисячі двадцять першого року суму, еквівалентну 86268 доларів США у гривні, яка розраховується згідно курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день повернення позики. Відповідно до п. 3.4 Договору позики, відсотки за користування позикою позичальником становлять 0 %. Згідно п. 4.1. Договору позики, у випадку, якщо позичальником не повернуто позику, позичальник зобов`язаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 41939,00 грн., що складає еквівалент 1500 доларів США згідно курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на дату такої виплати, починаючи з сімнадцятого травня дві тисячі двадцять першого року за кожен місяць такого прострочення. Відповідно до п. 6.2 Договору позики, цей договір припиняє дію після виконання зобов`язань сторонами. Факт повернення позики позичальником позикодавцю підтверджується заявою позикодавця про повний розрахунок за даним договором або наявним у позичальника платіжним документом. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконала у повному обсязі, надала відповідачу у позику грошові кошти, про що останнім було написано розписку від 17.04.2021 року. 09.04.2024 року за допомогою поштового зв?язку на адресу [PERSON] була направлена письмова вимога (накладна 0413607052444), в якій відповідачу пропонувалось протягом 7 днів з дня отримання вимоги повернути борг за договором позики від 17.04.2021 року № 17/04/21 в сумі 5292236,64 грн. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У Постанові ВП ВС від 7 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц зазначено, що частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 ст.533 ЦК передбачено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до інформації наявної на сайті Національного банку України офіційний курс гривні щодо долару США 20.08.2025 року встановлено на рівні 41,3557 грн. за один долар США. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 3567181,80 грн., яка визначена позивачем у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку викладеного у постанові ВП/ВС від 16.01.2019 прийнятої за результатами розгляду справи №373/2054/16, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Також вказаною постановою роз`яснено порядок нарахування та стягнення санкцій передбачених ч.2 ст.625 ЦК України саме у тій валюті у якій було надано позику. Позивачем у заяві про збільшення позовних вимог від 21.08.2025 року зазначено наступний розрахунок 3 % річних: сума заборгованості: 3 413 624,76 грн., період - з 17.07.2021 року по 23.02.2022 року, кількість днів: 222, загальна сума відсотків: 62286,96 грн. Суд не погоджується з вказаним позивачем розрахунком 3 % річних, оскільки сума на яку нараховуються 3 % річних визначена позивачем виходячи з курсу долара США - 39,57. Разом з цим станом на 17.07.2021 року офіційний курс НБУ становив - 27,2905 грн. за один долар США. Отже, сума заборгованості станом на 17.07.2021 року визначена у гривні становила 2354296,85 грн., а відповідно сума 3 % річних за 222 днів прострочення, яка підлягає стягненню з відповідача, становить - 42957,85 грн. Щодо нарахування штрафу за неповернення боргу у розмірі визначеному договором за період з 17.05.2021 року по 20.08.2025 року у сумі 3225300,00 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто право на неустойку (штраф, пеню) виникає у кредитора в момент порушення зобов`язання. Відповідно до положень пункту 2 статті 1 ЗУ від 16.06.2020 № 691-20 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04.07.2020, внесено зміни до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнивши пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22.05.2020 до 31.07.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". В подальшому карантин було неодноразово продовжено та дія якого була завершена 01 липня 2023 року. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на те, що позивач згідно розрахунку наведеного у позові просить стягнути штраф за період з 17.05.2021 року по 20.08.2025 року, що припадає на період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та воєнного стану, вказана вимога не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає, що підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3610139,65 грн., яка складається з: суми основного боргу за договором позики - 3 567 181,80 грн.; 3 % річних у розмірі 42957,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на рахунок позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7974,24 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial