Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення [PERSON] навчання або до досягнення 23-х років, за умови продовження ним навчання. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , шлюб між останніми розірваний у 2008 р., та вони проживають окремо, [PERSON] проживає з [PERSON] , досяг повноліття та навчається у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище" на денному відділенні, термін навчання по 30.06.2026 р., у зв`язку з чим не має можливості працювати та утримувати себе самостійно. [PERSON] надає допомогу синові, проте не має можливості задовольнити його потреби у повній мірі. [PERSON] є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , отримує регулярний достатній дохід, а тому маже надавати матеріальну допомогу на утримання сина. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей 2011 р.н. та 2015 р.н., матеріально допомагає своїй матері, яка я пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, оплачує своє навчання в Національній академії Національної гвардії України, [PERSON] не подала доказів, які б вказували, що [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням та не обґрунтувала розміру аліментів, які вона просить стягувати, що на день подання позову становив 17 243,69 грн. [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом від 04.12.2007 р. про народження (а. с. 9) та відміткою у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу з [PERSON] (зворотній бік а. с. 5). [PERSON] з 01.09.2023 р. навчається у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище", станом на 07.04.2025 р. перебував на другому кірсі денного відділення за професією: тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, термін закінчення навчання 30.06.2026 р., що підтверджується довідкою від 07.04.2025 р. № 97 цього навчального закладу (а. с. 16). Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не подала доказів, які б вказували, що [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Між тим, на думку Суду, очевидним є те, що навчання [PERSON] на денному відділенні перешкоджає або суттєво обмежує йому можливість працевлаштуватись або займатися іншою діяльністю, направленою на отримання регулярного та стабільного доходу, що, в свою чергу, значно ускладнює задоволення його потреб у харчуванні, одязі та інших необхідних для життя потреб. При цьому [PERSON] не подано доказів, які б вказували, що [PERSON] має регулярний та стабільний дохід. За таких обставин Суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням після досягнення повноліття навчання. Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином [PERSON] зобов`язаний утримувати повнолітнього сина [PERSON] , до припинення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, однак за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. [PERSON] є військовослужбовцем військової частина [NUMBER] та отримує регулярний і стабільних дохід, що підтверджується звітом від 30.11.2024 р. про здійснення нарахувань та виплат та визнається ним самим, з наведеного звіту та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 р. випливає, що з червня 2023 р. розмір доходу [PERSON] перевищував 60 000,00 грн. на місяць (окрім вересня 2023 р.) (а. с. 15, 168 171). За таких обставин Суд вважає, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів, які [PERSON] має сплачувати на утримання сина [PERSON] , Суд виходить з такого. Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви та довідки від 11.03.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" випливає, що [PERSON] має можливість надавати утримання [PERSON] (а. с. 13), проте таке утримання не забезпечує у повній мірі його потреб. Наявна у справі медична документація вказує на те, що [PERSON] має певні хвороби, проте з неї не зрозуміло, якого саме лікування він потребує, як часто, чи є таке лікування платним, якщо так, то яка його вартість (а. с. 18 29), а тому не може бути взято Судом до уваги. Разом з тим, з [PERSON] у двох виконавчих провадженнях стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] , 2011 р.н., та [PERSON] , 2015 р., що підтверджується постановами від 23.04.2024 р. та від 07.02.2017 р. про відкриття виконавчих проваджень (а. с. 176 177, 178 179). Крім того, [PERSON] навчається у Національній академії Національної гвардії України, навчання є платним, ним було сплачено у серпні та вересні 2025 р. по 11 600,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 20.08.2025 р. та від 11.09.2025 р. (а. с. 173, 174). Проте Суд не приймає до уваги посилання ж [PERSON] на те, що він матеріально допомагає своїй матері, так як вони не підтверджені будь-якими доказами. Також Суд зважає на те, що [PERSON] не обґрунтувала розміру аліментів, які вона просить стягувати з [PERSON] , а саме 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Станом на квітень 2025 р. 1/4 частка (25%) заробітку (доходу) [PERSON] становила 15 767,25 грн., що випливає з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 р. (а. с. 168), тобто приблизно дорівнювала щомісячному доходу [PERSON] за 2024 р. (окрім грудня 2024 р.), який наведено у довідці від 11.03.2025 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (а. с. 13). За таких обставин стягнення аліментів у розмірі, якому просить [PERSON] , очевидно не буде справедливим для [PERSON] , так як за змістом норм Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати дітей, у тому числі тих, які потребують матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням після досягнення повноліття навчання, є рівним. Також Суд враховує, що Законом України "Про державний бюджет України на 2026 рік" установлено, що мінімальна заробітна плата у 2026 р. становить 8 647,00 грн., а тому стягнення аліментів у розмірі, у якому просить [PERSON] , буде стягненням практично двох мінімальних заробітних плат на утримання працездатної особи, яка не працює, що також не виглядатиме справедливим. За таких обставин Суд вважає, що [PERSON] , поза розумним сумнівом, може сплачувати аліменти у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, що не буде для нього надмірним тягарем та при цьому буде суттєвою матеріальною допомогою для [PERSON] , так як складатиме близько 5 300,00 грн. щомісячно (що майже в 1,6 рази перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб (3 328,00 грн.), тобто більш ніж на мінімальному рівні забезпечить задоволення основних потреб [PERSON] ), який також отримує матеріальну допомогу і від [PERSON] . Статтею 201 Сімейного кодексу України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 192 і 194 197 цього Кодексу. Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме з [PERSON] на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 19.06.2025 р., і до закінчення [PERSON] навчання у Державному навчальному закладі "Бердичівське вище професійне училище", але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] . на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 403,73 грн.

Outcome: partial