Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

07.12.2022 позивач звернувся до суду з даним позовом, яким обґрунтував наступними обставинами. З 28.09.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . В подальшому, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28.12.2021 шлюб між ними був розірваний. Під час перебування у шлюбі ним було придбано нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, на переконання позивача, вказаний будинок є його особистою власністю, оскільки для придбання будинку, ним особисто були позичені грошові кошти у [PERSON] . За рішенням суду з нього (позивача у справі [PERSON] ) на користь третьої особи стягнуто суму боргу, яка була витрачена на придбання спірного будинку та він до теперішнього часу докладає зусилля для сплати вказаного боргу. Відповідач не допомагала сплачувати борг, жодним чином не причетна до поліпшень у будинку та збільшення його ринкової вартості. Спірний будинок придбаний не за спільні кошти подружжя, а сам факт придбання майна у шлюбі не є безумовною підставою для його віднесення до спільної сумісної власності. З цих підстав просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 12.01.2023 ухвалою суду вказаний позов, який був поданий як зустрічний, прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 05.04.2023 у справі за клопотанням сторін було призначено судову будівельно-технічну експертизу та судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено. 05.08.2025 ухвалу суду було повернуто без виконання у зв`язку із тим, що сторонами не було здійснено оплату заявлених експертиз. 18.08.2025 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. 27.11.2025 ухвалою суду залишений без розгляду первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, оскільки належним чином повідомлений позивач за первісним позовом повторно не з`явилася у підготовче засідання, про причини неявки суд не повідомила та її неявка перешкоджає розгляду справи. Підготовчий розгляд справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу продовжений та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав у ньому зазначених, та просив задовольнити. Додатково пояснив, що спірний будинок був ним придбаний через 4,5 місяці після реєстрації шлюбу з відповідачем у справі. Для придбання будинку ним були взяті кошти в борг у третьої особи по справі [PERSON] . Станом на теперішній час борг ним в повному обсязі не погашений та заборгованість складає приблизно 40 000 грн. Відповідач [PERSON] була обізнана про розгляд в суді справи за позовом [PERSON] до нього [PERSON] про стягнення боргу та у своїй письмовій заяві по справі вона зазначала, що не має відношення до боргів [PERSON] , як не має будь-яких фактичних даних щодо отримання коштів [PERSON] за вказаним договором позики та використання в інтересах сім`ї. Відповідач не допомагала сплачувати борг, не приймала участі у поліпшеннях будинку. Крім того зазначив, що відповідач до реєстрації шлюбу отримувала зарплату, розмір якої був значно менший, ніж отриманий ним дохід. В подальшому відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною та не працювала. Таким чином, власних заощаджень для придлання спірного будинку відповідач не мала. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи належним чином повідомлений, клопотань про відкладення від нього не надходило. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Пилипчук В.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення від них не надходило. Правом на подачу відзиву не скористалися. З урахуванням зазначеного, положень ст.223 ЦПК України та думки позивача, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою. Крім того, за відсутності заперечень позивача та з урахуванням положень ст.280-281 ЦПК України, судом протокольно ухвалено проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухав пояснення позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідив письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2018, який був розірваний рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28.12.2021. Рішення набрало законної сили 10.01.2022. а.с.8-9. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно від 19.09.2022 № 310125992 та Договору купівлі-продажу будинку від 01.02.2020, позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2020 № 253. 18.11.2021 на вказаний будинок державний виконавцем накладений арешт. а.с.10-11, 72-73. Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 358/972/21, зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в загальному розмірі 181 427,54 грн та понесені витрати по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 28.01.2022. а.с.31-32. Згідно довідок ПФУ за формою ОК-7 від 20.09.2019 та 29.07.2020, дохід [PERSON] за 2011р. складав 5515,08 грн; за 2012 15 460,00 грн; за 2013 17 356,43 грн; за 2014 18 972,50 грн; за 2015 12 149,39 грн; за 2016 21 330,09 грн; 2017 2588,82 грн; 2018 59 334,13 грн; 2019 53 010,64 грн. а.с.34-35, 75-76. Згідно довідок ПФУ від 06.12.2022 та 25.11.2022, дохід позивача [PERSON] за 2012 рік складав 15887,60 грн; 2013 52294,75 грн; 2014 21136,50 грн; 2015- 18 470,94 грн; 2016 17 466,03 грн; 2017 38 642,30 грн; 2018 46 489,17 грн; 2019 54 038,66 грн; 2020 64 573,54 грн; 2021 92041,21 грн; 2022 11 334,97 грн. - а.с.40, 81-83. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що позивач по справі [PERSON] є його племінником, спілкувалися в родинному колі. Повідомив, що грошові кошти на придбання спірного будинку займав позивач у справі. Останній також за власний кошт проводив та проводить ремонтні роботи, здійснив поліпшення у будинку, підключив світло, облаштував будинок для зручного мешкання. Відповідач [PERSON] у купівлі, облаштуванні будинку та в ремонті не приймала участі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача [PERSON] , суду показала, що була подругою матері позивача у справі. Остання розповідала, що вона взяла кошти в борг на придбання будинку її сину, в подальшому вона спільно із сином робили ремонт у даному житлі, наймали робочих для проведення ремонтних робіт. Відповідача вона жодного разу поряд із спірним будинком не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що товаришувала з батьками позивача у справі [PERSON] , та вони повідомляли їй, що займали кошти для придбання будинку їх сину. Відповідач не приймала участі у купівлі будинки та його ремонті і облаштуванні. Повідомила про те, що 6 місяців вона свідок [PERSON] працювала в даному будинку та робила в ньому ремонт, малярні, штукатурні роботи та інші внутрішні роботи. Відповідача жодного разу в будинку та біля нього вона не бачила. Всі ремонтні роботи та придбання будівельних матеріалів оплачували позивач та його батьки. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою. Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2. З ст. 325 ЦК можуть бути будь- які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641 цс 15. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з наданих доказів встановлено, що позивач [PERSON] отримав грошові кошти в борг від [PERSON] 15.01.2020 в розмірі 5 500 доларів США. Під час розгляду справи в суді щодо стягнення вказаних грошових коштів [PERSON] повідомив, що призначенням вказаних коштів було придбання будинку в [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] , як третя особа у справі про стягнення боргу, зазначила, що відношення до вказаного боргу вона не має та не має фактичних даних, що вказані кошти були використані в інтересах сім`ї. Спірний будинок був придбаний позивачем 01.02.2020 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі продажу. Невеликий проміжок часу між отриманням коштів в борг та придбанням будинку, також підтверджує доводи позивача про придбання спірного будинку за кошти, отримані саме як позика особисто позивачем у даній справі. Вказані обставини підтверджуються, також, показами свідків, які були допитані в судовому засіданні та письмовими доказами, які в сукупності підтверджують факт придбання спірного будинку в період перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі, однак за особисті кошти позивача у справі. Доказів протилежного відповідачем не надано. Таким чином, спірне нерухоме майно хоча і було зареєстровано за позивачем під час шлюбу з відповідачем, однак було ним придбано за його особисті кошти, отримані в позику від [PERSON] , тому даний будинок є особистою приватною власністю позивача у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплати судового збору в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved