Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 25.02.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 00-9643137 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 9300,00 грн. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав його умови та 25.02.2024 року перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 9300,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідач вказав у заяві при укладенні кредитного договору. 21.10.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-9643137 від 25.02.2024 року. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 року, від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-9643137 від 25.02.2024 року на загальну суму 49000,00 грн. Загальна сума заборгованостіза кредитним договором № 00-9643137 від 25.02.2024 року, станом на 04.05.2025 року, становить 49000,00 грн., яка складається з: 9030,00 грн. заборгованості по кредиту; 39970,00 грн. - заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9643137 від 25.02.2024 року в розмірі 49000,00 грн., судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.07.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем. Так, з матеріалів справи вбачається, що, відповідно до укладеного договору кредитної лінії № 00-9643137 від 25.02.2024 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 9300,00 грн., який мав бути повернутий до 19.02.2025 року зі сплатою 931,66 відсотків річних, що становить 2,47 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно Договору факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 року, укладеного між ТОВ «МАКС КРЕДИТ», та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9643137 від 25.02.2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 року, від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9643137 від 25.02.2024 року на загальну суму 49000,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9643137 від 25.02.2024 року, загальна сума заборгованості [PERSON] , станом на 04.05.2025 року включно, становить 49000,00 грн., яка складається з: 9030,00 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту; 39970,00 грн. - простроченої заборгованості за відсотками. В той же час, згідно цієї ж виписки, в суму простроченої заборгованості входить комісія в розмірі 930 грн. Проте, вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 930,00 грн. до задоволення не підлягають з огляду на наступне. Так, пунктом 1.5. договору кредитної лінії № 00-9643137 від 25.02.2024 року встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту, що складає 930,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В пункті 1.5.1. договору кредитної лінії № 00-9643137 передбачено плату за надання кредиту. Тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вимоги пункту 1.5.1. договору кредитної лінії № 00-9643137 про обов`язок позичальника сплачувати плату за надання кредиту є нікчемними. З урахуванням наведеного, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає заборгованість, яка становить 48070,00 грн., яка складається з: 8100,00 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту; 39970,00 грн. - простроченої заборгованості за відсотками. На даний час відповідачем зазначений борг за кредитним договором не сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по вказаному кредитному договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 48070,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 2422,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року; Протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року; Додаткову Угоду №18 від 07.04.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року; Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року. В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. було сплачено на рахунок Адвокатського бюро «Тараненко та партнери», а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 7000,00 грн., пов`язаних з правничою допомогою, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально.

Outcome: partial