Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» (далі АТ «КБ «Глобус») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову зазначається про те, що 07.11.2020 [PERSON] подала до АТ «КБ «Глобус» заяву-анкету на приєднання до договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», чим акцептовано публічну пропозицію банку. У заяві-анкеті позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів за споживчим кредитом. Згідно умов договору, сума кредиту становить 34 931,64 грн строком на 36 місяців, тобто з 09.11.2020 по 08.11.2023. Комісія за управління кредитом становить 3,00% в місяць. Загальна вартість кредиту становить 61 130,39 грн. Станом на 01.03.2025 заборгованість [PERSON] за договором становить 25 641,79 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 8 874,59 грн; прострочена заборгованість по процентам (комісіям) 16 767,20 грн. Посилаючись на вищевказане, позивач просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за кредитними договорами в загальному в розмірі 25 641,79 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07.11.2020 між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] шляхом підписання заяви №40540325 на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 34 931,64 грн строком на 36 місяців, з 09.11.2020 по 08.11.2023. Розмір процентної ставки 0,0001 % річних. Разова комісія 3130,24 грн, СМС інформування 499,00 грн. Комісія за управління кредитом 3%. Загальна вартість кредиту 61 130,39 грн. Реальна річна процентна ставка 63,08%. 07.11.2020 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту. Згідно детального розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] згідно заяви-анкети №40540325 на приєднання до договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» від 07.11.2020 станом на 01.04.2025 становить 25 641,79 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 8 874,59 грн; залишок по рахунку комісії за управління кредитом 16 767,20 грн. Також позивачем надано виписку про рух порахунку [NUMBER] за період з 09.11.2020 по 01.03.2025, з якої слідує що, [PERSON] користувалася наданими у кредит коштами, що вбачається із руху коштів по конкретному банківському рахунку, записів про деталі операції, їх суму та залишок після операції. Крім того, в матеріалах справи міститься публічна пропозиція АТ «КБ «Глобус» на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», в якій, з поміж іншого, міститься інформація про кредитодавця та види банківських послуг, що надаються банком клієнту. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договорами, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом пункту 1.1 Розділу І Публічної пропозиції АТ «КБ «Глобус», цей договір регулює відносини банку та клієнта, який акцептував публічну пропозицію банку на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», що виникають у зв`язку та в процесі надання комплексу послуг банківського обслуговування клієнта та визначає умови та порядок надання банком цих послуг та/або комплекс послуг. Згідно з пунктом 1.6 Розділу І Публічної пропозиції АТ «КБ «Глобус» договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту підписання заяви-анкети на приєднання до договору в т.ч. в електронному вигляді з використанням електронного підпису за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для ідентифікації та верифікації, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору. Відповідно до п. 1.7 Розділу І Публічної пропозиції АТ «КБ «Глобус», дата набрання чинності договору визначається заявою-анкетою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами договору. Згідно п. 1.9 Розділу І Публічної пропозиції АТ «КБ «Глобус», підписанням заяви-анкети на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору з додатками, повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору та тарифами, що є чинними на дату укладання цього договору, а також ознайомлений з іншою інформацією, яка перелічена в п. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови кредитного договору від 07.11.2020 суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту повинна виконуватись згідно із діючим законодавством та умовами укладеного між сторонами договору. 26.12.2024 за №1-4578 позивачем АТ «КБ «Глобус» на адресу відповідача, надіслано письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 40540325 від 09.11.2020 у розмірі 25 641,79 грн. Разом з тим, вимога відповідачем виконана не була, заборгованість по кредитних договорах не погашена. Тож, Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 25 641,79 грн. Ці обставини підтверджуються письмовими розрахунками заборгованості. Доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Невиконання відповідачем договірних зобов`язань і стало причиною звернення позивача за захистом своїх прав до суду. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 16 767,20 грн комісії за кредитним договором № 40540325 від 07.11.2020 то Суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Тож, враховуючи імперативне врегулюванням законодавством про захист прав споживачів умов щодо нарахування комісії з обслуговування кредитного договору, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення комісії. Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст.76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач та не направив суду жодних заперечень щодо позовних вимог. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитними договорами, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованості за кредитним договором №40540325 від 07.11.2020 в розмірі 8 874,59 грн., з яких: 8 874,59 грн. заборгованість за кредитом. Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 34,60 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1047,70 грн. (3028/100%х34,60%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що позов задоволено частково, а саме на 34,60 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2595 грн. (7500/100%х34,60%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial