Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Зміст позовних вимог: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ- БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивують тим, що 10.04.2024 р. [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в "А-Банку" з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. 10.04.2024 року відповідачем підписано Заяву щодо встановлення кредитного ліміту (або Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком) на підставі якої (яких) відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Вказані документи містять всі суттєві умови кредитування, строк, розмір процентів, максимальний розмір кредиту, тощо. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідно до п. 2.1.1.1.3 Умов та Правил, Клієнт погоджується з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) Кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. На суму фактично використаного кредитного ліміту (Кредиту) Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за процентними ставками, зазначеними в Тарифах, що підтверджується п. 2.1.4.3.2 Умовами та правилами надання банківських послуг. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Станом на 27.10.2025 року заборгованість за кредитом становить 23604,77 грн, яка складається з наступного: 17229,30 грн - заборгованість за кредитом; 5925,47 грн - заборгованість по відсоткам; 450,00 грн - пеня. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору АТ «А-БАНК»просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17229,30 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позову із додатками за адресою його зареєстрованого місця проживання та запропоновано надати відзив разом із доказами, що підтверджують заперечення проти позову або заяву про визнання позову. Поштове повідомлення повернулося з відміткою про вручення ухвали суду адресату за вказаною адресою 21.11.2025, що відповідно до пункту 3 частини 6 статті 272 ЦПК України і вважається днем вручення судового рішення. Таким чином, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про відкриття провадження та забезпеченим у реалізації процесуальних прав. Незважаючи на всі можливі заходи, вжиті судом для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, останній не скористався наданими йому процесуальними правами не повідомив суд про свою позицію у справі, не надав жодних пояснень чи доказів, які могли б спростувати вимоги позивача. Відповідач після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі у встановлений судом строк не скористався наданими процесуальними правами не повідомив суд про свою позицію у справі, не подав відзиву на позов та не надав жодних пояснень чи доказів, які могли б спростувати вимоги позивача. Відповідно до статей 126, 178, 83 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати всі наявні докази в межах процесуальних строків, визначених законом або судом. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Відповідач не звертався до суду із заявою про продовження строку для подання відзиву чи доказів. Також відповідач у відповідності до статті 83 ЦПК України, не повідомив суд про неможливість подання доказів у встановлений строк; не зазначив причин такої неможливості; не підтвердив, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи для отримання доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Таке недотримання вимог закону свідчить про неповажність причин неподання відзиву (доказів) та є підставою для висновку про втрату відповідачем права на їх подання у подальшому. Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого строку, а згідно з частиною 2 цієї статті документи, подані після закінчення строку, залишаються без розгляду, якщо інше не передбачено Кодексом. Суд наголошує, що детальна регламентація строків подання відзиву і доказів у ЦПК України спрямована на забезпечення принципів змагальності, процесуальної рівності сторін, а також недопущення зловживання процесуальними правами. Норми ЦПК України встановлюють чіткий і послідовний порядок подання заяв по суті справи та доказів, детально регламентуючи строки їх подання. Така регламентація спрямована на запобігання зловживанню процесуальними правами та забезпечення повного і своєчасного розкриття доказів (принцип «discovery») на стадії підготовчого провадження. Зазначений підхід покликаний змістити основний акцент із розгляду справи по суті на стадію її підготовки, що сприяє ефективності, процесуальній економії та дотриманню розумних строків судового розгляду. Отже, недотримання відповідачем встановленого судом порядку подання відзиву та доказів, а також відсутність повідомлення про причини їх неподання, свідчать про невиконання процесуальних обов`язків стороною (пунктів 46 частини першої статті 43 ЦПК). У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що у разі наявності у відповідача доказів, які могли б підтверджувати його заперечення проти позову, такі докази не можуть бути подані чи прийняті судом під час подальшого розгляду справи. З огляду на це, суд дійшов висновку, що відповідач не виявив зацікавленості у розгляді справи та захисті своїх прав, свідомо не скористався процесуальними можливостями, наданими законом, зокрема подання відзиву, доказів, витребування доказів, а тому суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами відповідно до положень статей 178, 279 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 28.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 30.10.2025 відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без судового засідання та повідомлення сторін, на підставі наявних у матеріалах справи даних. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Розгляд справи може проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає можливим розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, 10.04.2024 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «АКЦЕНТ- БАНК», згідно анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки. У заяві від 10.04.2024 р. зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. В заяві зазначено, що заявник не заперечує вважати наведений зразок його цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. Визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини( у тому числі підписання угод, договорів, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного підпису. Заява підписана відповідачем відкритим ключем, що буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку А-Банк24 з метою засвідчення його дій згідно Умов та правилами надання банківських послуг (зворот бік а.с.8-13). До позовної заяви позивач додав копії Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг , тарифи по картці «Зелена» з яким відповідач ознайомлений 10.04.2024 р.(зворот. бік а.с. 21-27). За умовами п. 6,8 договору відповідачу надано кредит у вигляді встановленого максимального кредитного ліміту на картковий рахунок строком на 240 місяців. Відповідно до п. 7 заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту під час пільгового періоду (62 днів) відсоткова ставка 0,000001%, а при виході з пільгового періоду 3,4 % на місяць. Згідно п. 10.1 цієї заяви при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8 % на місяць. Відповідно до виписки про рух коштів по картці відповідача за період з 03.06.2024 до 01.10.2025 відповідач користувався кредитними коштами, зокрема знімав готівкові кошти, поповнював банківські карти, тощо (а.с. 14-17). Згідно із довідки про розмір встановленого ліміту [PERSON] 15.07.2024 встановлено сума кредитного ліміту 2000 грн, 21.07.2024 року збільшено суму кредитного ліміту до 15000 грн, 21.07.2025 року збільшено суку кредитного ліміту 17300 грн ( а.с. 18). Відповідно до довідки про наявність рахунку [PERSON] має поточний рахунок № [NUMBER] та видано наступні карти № [NUMBER] із строком дії до грудня 2031 року, № [NUMBER] , строком дії до грудня 2028 року, № [NUMBER] (а.с. 19). Згідно із наданим банком розрахунком заборгованість по кредитним договору від 10.04.2024 року у відповідача існує заборгованість станом на 27.10.2025 року в розмірі 23604.77 грн., яка складається з наступного: 17229.30 грн. - заборгованість за кредитом; 5925.47 грн. - заборгованість по відсоткам; 450.00 грн. - пеня (а.с.6-7). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628, 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. Згідно із частиною першою статті 633ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. На підставі досліджених у справі доказів, суд робить висновок, що 10.04.2024 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням договору споживчого кредиту. Позичальник будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписав кредитний договір, чим погодив його умови. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі. Відповідач користувалася кредитними коштами, що свідчить про те, що вона була обізнаний про його існування, усвідомлювала наявність заборгованості та вчиняла дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань за вище вказаним кредитним договором. За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, заявив до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 17229,30 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача щодо використання наданого кредитного ліміту, а також розрахунком заборгованості, поданим позивачем, з яким суд погоджується, визнаючи його обґрунтованим і підтвердженим належними доказами. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема тілом кредиту. Жодних доказів повернення грошових коштів у повному обсязі за кредитним договором, а також доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відповідач суду не надала. Таким чином, підтверджено наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 17229,30 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитними договорами, суд зазначає таке. За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, і її тип визначається кредитним договором. Згідно з частиною третьою цієї статті, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору, а умова договору, яка надає кредитодавцю право змінювати її в односторонньому порядку, є нікчемною. Аналізуючи умови кредитного договору від 10 квітня 2024 року, укладеного між сторонами, суд встановив, що положеннями договору передбачено кілька видів процентних ставок: пільгову - 0,000001 % річних, базову - 3,4 % на місяць (що становить 40,8 % річних) та підвищену - 6,8 % на місяць (81,6 % річних). Підвищена процента ставка застосовується у випадку порушення позичальником умов договору щодо своєчасного внесення обов`язкових платежів (п.10 заяви про відкриття, п.6 паспорту споживчого кредиту). При цьому за умовами кредитування тип процентної ставки фіксована, порядок зміни змінюваної процентної ставки не передбачено. Нарахування збільшеної процентної ставки 6,8 % позивач обґрунтовує пунктом 2.1.4.6.9 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого за порушення строків сплати Обов`язкового щомісячного платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховуються від суми кредитної заборгованості (в т.ч. простроченої суми кредиту) з моменту виникнення Заборгованості під час дії Пільгового періоду за карткою, внаслідок невнесення Обов`язкового щомісячного платежу в повному обсязі, або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому Клієнт своєчасно не вніс Обов`язковий щомісячний платіж за звітний місяць після закінчення дії Пільгового періоду за карткою. При цьому Сторони усвідомлюють та підтверджують, що таке збільшення розміру процентної ставки не є зміною умов цього Договору та/або зміною процентної ставки за Договором, що здійснюється Банком в односторонньому порядку, і відповідно внесення змін до Договору не потребується. Суд констатує, що підвищена процентна ставка у розмірі 6,8 % на місяць передбачена пунктом 10 Заяви про відкриття рахунку позичальника (а.с.9-10), який містить умови кредитного договору, що застосовуються у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання, у тому числі штрафних санкцій. На переконання суду, за своєю правовою природою зазначена підвищена процентна ставка не є процентною ставкою за користування грошовими коштами, а виступає санкцією за невиконання зобов`язань, тобто має штрафний (компенсаційний) характер. Формально не визначена як неустойка (штраф або пеня), така ставка фактично виконує її функцію, оскільки нараховується виключно у разі прострочення платежів і є засобом відповідальності позичальника. Суд звертає увагу, що застосування підвищеної (подвійної) процентної ставки, пов`язане з порушенням строків сплати, є способом примусового впливу на боржника і не може розглядатися як звичайна плата за користування кредитом. У результаті кредит втрачає ознаки пільгового споживчого кредитування та фактично перетворюється на фінансове зобов`язання з надмірно високою вартістю користування коштами, що ставить споживача у вкрай невигідне становище. Таке підвищення процентної ставки після завершення пільгового періоду, навіть якщо воно передбачене договором, погіршує становище споживача і суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, закріпленим у статтях 3 та 509 Цивільного кодексу України, а також положенням статті 18 Закону України «Про споживче кредитування», яка забороняє встановлення несправедливих умов договору щодо споживача. Крім того, відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (в редакції Закону № 2120-ІХ від 15.03.2022), у період дії воєнного чи надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення позичальник звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання кредитних зобов`язань. Отже, нарахування підвищеної процентної ставки як санкції в цей період є неправомірним і суперечить законодавству. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підвищена (подвійна) процентна ставка, передбачена договором, має штрафний характер, а її застосування внаслідок порушення позичальником строків виконання зобов`язань є формою відповідальності, а не платою за користування кредитом. Така умова договору погіршує становище споживача та суперечить вимогам чинного законодавства, що є підставою для зменшення цих нарахувань удвічі до базової процентної ставки 3,4 % на місяць. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач, визначаючи суму процентів, застосував як базову процентну ставку - 40,8 % річних, так і підвищену (подвійну) процентну ставку 81,6 % річних, передбачену умовами договору на випадок порушення позичальником грошового зобов`язання, безпосередньо після утворення простроченої заборгованості за тілом кредиту. Так, за кредитним договором позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 5 925,47 грн, у тому числі проценти за порушення грошового зобов`язання за підвищеною ставкою 81,6 % за період з 30.06.2025 по 30.09.2025 на загальну суму 4046,22 грн, що випливає з наданого розрахунку заборгованості (а.с. 67). Разом з тим, за підрахунками суду, розмір процентів за користування кредитними коштами має визначатися, виходячи із базової процентної ставки 3,4 % на місяць (40,8 % річних), та становить 3 902,36 грн (5 925,47 (4046,22 / 2)). Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували сплату нарахованих процентів у повному обсязі або спростовували визначений позивачем розмір заборгованості за процентами. Суд вважає доведеним позов в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 3 902,36 грн. Щодо стягнення заборгованості за пенею в розмірі 450,00 грн. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, застосовується судом під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоча умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені, штрафів та процентів за порушення грошового зобов`язання, проте п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з викладеним, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 450, 00 грн задоволенню не підлягають. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ- БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.04.2024 року, у розмірі 21 131,66 грн, яка складається з наступного: 17229,30 грн - заборгованість за кредитом; 3 902,36 грн - заборгованість за процентами. В задоволенні решти вимог позову слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Щодо вимог про стягнення судових витрат. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с.35). Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 21 131,66 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 168,60 грн (2422,40 х 21131,66 грн / 23604,77 грн), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial