Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у загальній сумі 134 649,84 грн за трьома кредитними договорами, а саме: за кредитним договором № 4112070 від 28.05.2021 у сумі 53 742,59 грн (з яких основний борг 8 406,00 грн, проценти 45 336,59 грн); за кредитним договором № 103566534 від 08.07.2021 у сумі 57 823,75 грн (з яких основний борг 8 710,00 грн, проценти 48 113,75 грн, комісія 1 000,00 грн); за кредитним договором № 4317679 від 15.06.2021 у сумі 23 083,50 грн (з яких основний борг 7 000,00 грн, проценти 15 960,00 грн, інфляційні втрати 112,00 грн, 3% річних 11,50 грн); а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 25 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами - товариством з обмеженою відповідальністю МІЛОАН (за договорами № 4112070 та № 103566534) та товариством з обмеженою відповідальністю АВЕНТУС УКРАЇНА (за договором № 4317679). За результатами укладення договорів факторингу та подальшого відступлення права вимоги, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 01.10.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю МІЛОАН (далі первісний кредитор за договорами № 4112070 та № 103566534) та відповідачем було укладено кредитний договір № 4112070 від 28.05.2021 на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з яким первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 12 000,00 грн на 15 днів з процентною ставкою у розмірі 0,01% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (п. 1.5.2 кредитного договору). Кредитним договором також було передбачено стандартну (базову) процентну ставку у розмірі 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 кредитного договору), а також умови щодо можливості продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2 кредитного договору). Між товариством з обмеженою відповідальністю МІЛОАН та відповідачем було укладено кредитний договір № 103566534 від 08.07.2021 на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з яким первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 10 000,00 грн на 15 днів з процентною ставкою у розмірі 1,75% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (п. 1.5.2 кредитного договору). Кредитним договором також було передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 1 000,00 грн (п. 1.5.1 кредитного договору), стандартну (базову) процентну ставку у розмірі 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 кредитного договору), а також умови щодо можливості продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.2 кредитного договору). Між товариством з обмеженою відповідальністю АВЕНТУС УКРАЇНА (далі первісний кредитор за договором № 4317679) та відповідачем було укладено кредитний договір № 4317679 від 15.06.2021 на умовах повернення суми кредиту з процентами, згідно з яким первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 7 000,00 грн на 30 днів з процентною ставкою у розмірі 1,90% за кожен день користування кредитом (п. 1.5.1 кредитного договору). Кредитним договором також було передбачено умови щодо автоматичного продовження строку кредиту на 90 днів у разі наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту (п. 4.3.1 кредитного договору). Вказані вище кредитні договори та додатки до них підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено та введено відповідачем. Відповідач отримала обумовлені кредитними договорами кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказала первісним кредиторам. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 4112070 від 28.05.2021 була передана товариством з обмеженою відповідальністю МІЛОАН товариству з обмеженою відповідальністю ВЕРДИКТ КАПІТАЛ на підставі договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021, а згодом передана позивачу на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 103566534 від 08.07.2021 була передана товариством з обмеженою відповідальністю МІЛОАН товариству з обмеженою відповідальністю ВЕРДИКТ КАПІТАЛ на підставі договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021, а згодом передана позивачу на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 4317679 від 15.06.2021 була передана товариством з обмеженою відповідальністю АВЕНТУС УКРАЇНА товариству з обмеженою відповідальністю ВЕРДИКТ КАПІТАЛ на підставі договору факторингу № 04-02-01/2022 від 04.02.2022, а згодом передана позивачу на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За результатами укладення договорів факторингу та подальшого відступлення права вимоги, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеними нею кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Первісні кредитори свої зобов`язання за укладеними договорами виконали у повному обсязі, надали відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договорами. Відповідач, отримавши кредитні кошти, була зобов`язана в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеними договорами. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Досліджуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд звертає увагу на наступне. Згідно з умовами кредитних договорів № 4112070 та № 103566534 кредит надавався строком на 15 днів. Згідно з умовами кредитного договору № 4317679 кредит надавався строком на 30 днів. Позивачем у розрахунку заборгованості нараховано відсотки за користування кредитом за період, що перевищує строк кредитування за договорами. При цьому частина відсотків нарахована за період після спливу строку кредитування, на підставі умов договорів про автоматичне продовження строку кредитування. Зокрема, кредитним договором № 4112070 від 28.05.2021 (п. 2.3.1.2) та кредитним договором № 103566534 від 08.07.2021 (п. 2.3.1.2) було передбачено: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Кредитним договором № 4317679 від 15.06.2021 (п. 4.3.1) було передбачено: Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто, кредитними договорами було передбачено умови про автоматичне продовження строку кредитування у разі продовження користування кредитними коштами після закінчення визначеного договором строку кредитування з нарахуванням процентів за стандартною (базовою) ставкою. Оцінюючи правомірність такого нарахування, суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12: Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 24.12.2023 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг № 3498-IX від 22.11.2023, яким було врегульовано питання автопролонгації кредитних договорів шляхом її прямої заборони (ч. 7 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» в редакції названого Закону). Усі три кредитні договори, що є предметом спору, укладені до 24.12.2023 (договір № 4112070 - 28.05.2021, договір № 103566534 - 08.07.2021, договір № 4317679 - 15.06.2021). Проте суд виходить з того, що норми договорів щодо автопролонгації є прихованим встановленням додаткової фінансової відповідальності після закінчення строку кредитування, яка фактично є мірою відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту. Умови договору лише припускають волевиявлення відповідача на зміну істотних умов кредитування у майбутньому, однак не є безумовною згодою боржника на продовження строку кредитування. Нарахування процентів за стандартною (базовою) ставкою за період після закінчення строку кредитування є неправомірним, оскільки суперечить змісту охоронних правовідносин між сторонами, що виникають після завершення строку кредитування. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за період після закінчення строку кредитування (за період так званої автопролонгації) за кредитними договорами № 4112070, № 103566534 та № 4317679 не підлягають задоволенню. Позивачем заявлено до стягнення за кредитним договором № 4317679 інфляційні втрати у сумі 112,00 грн та 3% річних у сумі 11,50 грн на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону України № 2120-IX від 15.03.2022): У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05:30 24.02.2022, який діє станом на час розгляду справи. Отже, за період дії воєнного стану (з 24.02.2022) відповідач звільняється від обов`язку сплати інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Водночас, дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4317679 станом на 10.01.2023, наданий позивачем, суд встановив, що інфляційні втрати у сумі 112,00 грн та 3% річних у сумі 11,50 грн були нараховані первісним кредитором за період з 04.02.2022 по 23.02.2022 включно, тобто до моменту введення воєнного стану в Україні. Оскільки інфляційні втрати та 3% річних нараховані виключно за період до початку воєнного стану, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 112,00 грн та 3% річних у сумі 11,50 грн за договором № 4317679 підлягають задоволенню як правомірно нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України. З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення: За кредитним договором № 4112070 від 28.05.2021: сума основного боргу (тіло кредиту) 8 406,00 грн; сума процентів за строк кредитування - відповідно до відомості про щоденні нарахування від первісного кредитора, за період строку кредитування (15 днів) за ставкою 0,01% на день нараховано: 15 ? 1,20 грн = 18,00 грн; разом: 8 424,00 грн. За кредитним договором № 103566534 від 08.07.2021: сума основного боргу (тіло кредиту) 8 710,00 грн; сума комісії за надання кредиту - 1 000,00 грн; сума процентів за строк кредитування - відповідно до відомості про щоденні нарахування від первісного кредитора, за період строку кредитування (15 днів) за ставкою 1,75% на день нараховано - 15 ? 175,00 грн = 2 625,00 грн; разом - 12 335,00 грн. За кредитним договором № 4317679 від 15.06.2021: сума основного боргу (тіло кредиту) 7 000,00 грн; сума процентів за строк кредитування - відповідно до графіка платежів, за період строку кредитування (30 днів) за стандартною ставкою 1,90% на день нараховано - 3 990,00 грн; інфляційні втрати - 112,00 грн; 3% річних - 11,50 грн; разом - 11 113,50 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню: 31 872,50 грн. В решті позовних вимог (щодо процентів за період автопролонгації) слід відмовити як таких, що не підлягають задоволенню з огляду на наведені вище обставини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 134 649,84 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 31 872,50 грн, що становить 23,67% від заявленої суми (31 872,50 / 134 649,84 ? 100%), судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 573,38 грн (2 422,40 ? 23,67%). Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, суд зазначає таке. Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем підтверджено понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн відповідними доказами. Відповідачем заперечень щодо розміру таких витрат не надійшло. За таких обставин, суд вважає заявлені витрати на правничу допомогу обґрунтованими. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (23,67%), витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 5 917,50 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial