Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (по тексту рішення ТОВ ФК «ЄАПБ», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (по тексту рішення [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/20837732-СК_SB від 16.06.2023 в сумі 15038,61 грн. В обґрунтування поданого позову представник позивача вказує, що 16.06.2023 між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/20837732-СК_SB. 26.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15038,61 грн, з яких: - 8000,00 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; - 7038,61 грн загальна заборгованість по відсоткам. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 002/20837732-CK_SB від 16.06.2023 в сумі 15038,61 грн, з яких: 8 000,00 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 7 038,61 грн. загальна заборгованість по відсоткам. Відповідач був повідомлений про зміну кредиторів, проте кредитні зобов`язання на дату звернення до суду не виконав, що стало підставою звернення позивача до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просив здійснювати судовий розгляд без участі уповноваженого представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно, належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, відзиву на позов не подавав, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів. Так установлено, що 16.06.2023 [PERSON] підписав з АТ «ТАСКОМБАНК» заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до умов якого відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні [NUMBER] для власних потреб для зберігання коштів, виконання платіжних операцій, відповідно до умов Договору та вимог законодавства України. Згідно умов такого договору строк користування кредитним лімітом становить 12 місяців (365 днів днів) з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк; на кредит нараховується процентна ставка 59% річних; невід`ємною частиною заяви-договору є згода та запевнення клієнта до договору, з підписанням якого в мобільному застосунку izibank договір набуває чинності. Також сторони підписали заяву договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka». Разом з цим, суд констатує, що надані позивачем докази, зокрема, заява-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування від 16.06.2023, заява договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka» від 16.06.2023, жодним чином не підтверджує кредитного зобов`язання відповідача перед АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договорем №002/20837732-CK_SB від 16.06.2023 по якому позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, так як такого договору не містять матеріали справи. При цьому, позивачем надано суду розрахунок заборгованості саме за кредитним договором №002/20837732-CK_SB від 16.06.2023. Також судом враховано і наступне. 26.05.2025 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно п. 2.1 вказаного договору факторингу, перелік позичальників, підстава виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/29-Ф реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15038,61 грн, з яких: 8000,00 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 7038,61 грн загальна заборгованість по відсоткам. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Відповідно до вимог ч.ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів кредитного зобов`язання відповідача по кредитному договору № 002/20837732-CK_SB від 16.06.2023 в сумі 15038,61 грн, позивачем надано тільки копію заяви-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування від 16.06.2023 без номеру такого договору, заяву договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka» від 16.06.2023, реєстр прав вимог до договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 та розрахунок заборгованості по кредитному договору № 002/20837732-CK_SB від 16.06.2023. На підтвердження суми заборгованості позивач долучив до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором №002/20837732-CK_SB від 16.06.2023 за період з 26.05.2024 по 31.10.2025, відповідно до якого відповідачу нараховано заборгованість на загальну суму 15038,61 грн, з яких: 8000,00 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 7038,61 грн загальна заборгованість по відсоткам. Встановлено, що відсутні докази передачі позичальнику відповідачу грошових коштів, їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника; не надано доказів і щодо процентної ставки процентів за користування коштами саме за кредитним договором №002/20837732-CK_SB від 16.06.2023, а не іншим договором, який долучений до позовної заяви і є без цифрового номера. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та його розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 07.12.2022 у справі №298/825/15-ц. Наданий позивачем для суду розрахунок заборгованості, сам по собі не є достатнім доказом її наявності у розмірі, зазначеному у розрахунку, та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій. Представник позивача на підтвердження позовних вимог не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, про надання інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку, зазначеного у кредитному договорі, витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідача та рух коштів по рахунку. На думку суду, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором на підтвердження наявності заборгованості та його розміру, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором. Суд вказує, що при укладенні кредитного договору, який долучений до матеріалів справи, відповідач просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні [NUMBER] . При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування банком на рахунок відповідача кредитних коштів та їх розміру. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Суд враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні АТ «ТАСКОМБАНК» повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання відповідачу коштів у кредит. У договорі факторингу №НІ/11/29-Ф від 26.05.2025 вказано, що АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» інформацію згідно реєстру прав вимог. При цьому, позивачем не було надано жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, іншого документу, на підтвердження перерахування відповідачу коштів в розмірі, які передбачені за будь-яким кредитним договором. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позовній заяві ТОВ ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляло. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. За вказаних обставин, у зв`язку з ненаданням позивачем спірного кредитного договору, через недоведеність позивачем належними та допустимими доказами обставин щодо виконання обов`язку по наданню коштів відповідачу, фактичного користування останнім кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором з відповідача відсутні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: dismissed