Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, В обгрунтування позову зазначає, що з 12.09.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.03.2023 року. У період шлюбу сторони придбали за спільні кошти нерухоме та рухоме майно: - квартиру, загальною площею 162.9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за Позивачем; - парковочне приміщення № 4, загальною площею 28,77 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за позивачем; - квартиру, загальною площею 47,5 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за позивачем; - квартиру, загальною площею 58,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем. - автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] , 2016 року випуску, який зареєстрований за позивачем; - автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] , 2017 року випуску, який зареєстрований за відповідачем. Зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу за спільні кошти, а відтак їй належить 1/2 частка у спільному майні. У зв`язку з тим, що сторонами не досягнуто домовленості, щодо поділу майна, виник спір, який підлягає вирішенню судом. Вважає, що оскільки вона наразі разом із спільними дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , фактично проживає у Федеративній Республіці Німеччина, а відповідач фактично проживає у квартирі [ADDRESS] та користується відповідним парковочним місцем, тому вказане нерухоме майно необхідне залишити відповідачу з присудження позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, а квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] виділити їй у власність. Розподіл транспортних засобів просить визначити відповідно до фактичного користування, автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] виділити їй у власність, а автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] у власність відповідача. Враховуючи, що вартість майна, яке після поділу залишиться у її власності є суттєво меншою, ніж вартість майна, що залишиться у власності [PERSON] , просить стягнути з відповідача компенсацію вартості за відступлення від рівності часток нерухомого майна. Після зменшення позовних вимог остаточно просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , парковочне приміщення № 4 в будинку [ADDRESS] , автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 1 542 957,39 грн. Ухвалою судді від 14.06.2024 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.09.2024 року по справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Шлапак С.Л. Провадження у справі зупинено. 12.02.2025 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта Шлапак С.Л. про неможливість надання висновку експерта у зв`язку з ненаданням доступу до об`єктів експертизи. Ухвалою суду від 13.02.2025 року поновлено провадження у справі. 25.03.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Мельничик М.Г. подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.04.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Мельничик М.Г. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву відмовлено. Відзив поданий після закінчення процесуального строку, залишений без розгялду. Заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. 12.04.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Пасюком В.В. подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Зазначає, що відповідач не погоджується із позовними вимогами та запропонованим варіантом поділу спільного майна. Посилається на те, що квартира [ADDRESS] придбана за особисті кошти [PERSON] отримані з продажу квартири [ADDRESS] , яка належала відповідачу на праві особистої власності. Право власності на вказану квартиру набуто відповідачем 09.07.2021 року після внесення остаточного розрахунку за договором купівлі-продажу майнових прав. Крім того, автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] , також придбаний за особисті кошти відповідача отримані від продажу квартири [ADDRESS] . Враховуючи викладене, із переліку спільної особистої власності подружжя необхідно виключити квартиру [ADDRESS] та автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] , оскільки вказане майно придбане за особисті кошти відповідача. За таких обставин, вважає, що в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , визнати за позивачем [PERSON] право власності на автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] . Щодо поділу квартири [ADDRESS] пропонує визначити частки у праві спільної часткової власності сторін, виходячи із вартості квартири [ADDRESS] та парковочного місця та з урахуванням вартості квартири [ADDRESS] , що пропонується як власність відповідача та з урахуванням вартості транспортного засобу - InfinitiQ30, державний номерний знак № [NUMBER] , що пропонується як власність позивача Ухвалою суду від 22.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] Наріжної Д.Г. про залишення відзиву без розгляду. Встановлено позивачу 5-денний термін для надання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 22.04.2025 року направлено на виконання судовому експерту Шлапак С.Л. ухвалу суду від 16.09.2024 року для проведення судової оціночно-будівельної експертизи. Провадження по справі зупинено. 25.04.2025 року представником позивача [PERSON] адвокатом Наріжною Д.Г. подано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що квартира [ADDRESS] та автомобіль BMW G5L 52 OD д.н.з. [NUMBER] , придбані за грошові кошти, отримані від продажу квартири за договором купівлі-продажу від 08.06.2021 р., яка належала відповідачу на праві особистої власності. При цьому, купівля спірного автомобіля відбулася 05.05.2022 р., тобто, майже через 11 місяців після отримання відповідних коштів за договором купівлі-продажу від 08.06.2021, що вказує про доволі тривалий проміжок часу між відповідними подіями. Крім того, в період шлюбу позивачем також отримано особисті кошти від продажу квартири, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2007 р., реєстровий № 3-1803, за договором купівлі-продажу квартири від 25.08.2015 р. 03.07.2025 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи. Ухвалою суду від 04.07.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 02.09.2025 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Корягіну В.В. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 23.10.2025 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчу експертизу Ухвалою суду від 24.10.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 11.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Наріжна Д.Є. позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пасюк В.В. просить відмовити у позові, підтримує доводи відзиву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 797. Заочним рішенням Автозаводського районного суду від 09.03.2023 р. по справі № 524/182/23 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами набуто наступне майно: Згідно договору купівлі продажу квартири від 26.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального кругу Полтавської області Ганочкою О.В. за реєстровим номером 2736 [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , а згідно договору купівлі-продажу від 26.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального кругу Полтавської області Ганочкою О.В. за реєстровим номером 2740, парковочне приміщення № 4 в будинку [ADDRESS] 29.10.2018 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 05.06.2017 року, акту приймання передачі нерухомого майна від 22.10.2018 року, довідки про 100 % оплату вартості нерухомого майна від 22.10.2018 року. 09.07.2021 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 18.12.2019 року, акту приймання передачі нерухомого майна від 08.05.2021 року, довідки про 100 % оплату вартості нерухомого майна від 08.07.2021 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 21.08.2020 року, [PERSON] є власником автомобіля Infiniti Q30, , 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, [PERSON] набуто у власність автомобіль BMW, G5L 520D, 2017 року випуску д.н.з. [NUMBER] , вказаний державний номерний знак в подальшому змінений відповідачем на [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданим 13.05.2022, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 25.03.2023 року. Згідно висновку експерта № 43 за результатами проведення транспортно -товарознавчого дослідження, складеного 04.04.2024 року судовим експертом Сумцовим С.С. вартість автомобіля Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] складає 590 640,21 грн. Згідно висновку експерта № 5/2-24 за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи, складеного 14.05.2024 року судовим експертом Шлапак С.Л. ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату проведення експертизи складає 1 779 384 грн. За висновком експерта № 4/3-25 за результатами проведенної судової оціночно-будівельної експертизи від 21.07.2025 року,складеного експертом [PERSON] , ринкова вартість квартири [ADDRESS] на дату проведення експертизи складає 1 939 039 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] 5 416 502 грн.; ринкова вартість парковочного приміщення № 4 в будинку [ADDRESS] складає 578 476 грн. Згідно з висновком експерта № 54-25 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 18.10.2025 року експертом Корягіним В.В. ринкова вартість автомобіля BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] , 2017 року випуску складає 994 951,29 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). Згідно з частиною третьою статті12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що отримані ним грошові кошти від відчуження 08.06.2021 року належної йому квартири [ADDRESS] були витрачені саме на придбання квартири [ADDRESS] та автомобіля BMW G5L 52 OD д.н.з. [NUMBER] , оскільки, між датою відчуження цього об`єкту нерухомості та датою придбання автомобіля минуло майже 11 місяців. За змістом договору № 3719 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 18.12.2019 р. передбачено, що платежі в рахунок сплати цін майнових прав на квартиру мають бути здійсненні покупцем в порядку та в строки, встановлені графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Оплата за договором здійснюється виключно в безготівковій формі. Пунктом 4.5 вказаного Договору встановлено, що у будь-якому випадку ціна майнових прав на квартиру має бути внесена покупцем у розмірі 100% не пізніше дати підписання Акту приймання передачі (п. 4.3. 4.5 договору). Разом з тим, відповідачем не надані банківські квитанції про переказ грошових коштів на виконання умов вищевказаного договору в строки, встановлені графіком платежів, а також сам графік платежів. Надана відповідачем довідка №0807 від 08.07.2021р. підтверджує факт проведення остаточної оплати ціни майнових прав на квартиру [ADDRESS] , проте не містить інформацію про дату сплати [PERSON] відповідних грошових коштів. Крім того, акт приймання передачі нерухомого майна серія та номер 67 підписаний 08.05.2021 р., тобто, станом на 08.05.2021 р. відповідно до умов договору ціна майнових прав на квартиру мала бути внесена покупцем у розмірі 100%. Купівля спірного автомобіля відбулася 05.05.2022 р., тобто, майже через 11 місяців після отримання відповідних коштів за договором купівлі-продажу від 08.06.2021, що вказує про значний проміжок часу між відповідними подіями. За наведених вище обставин та враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів купівлі спірної квартири та спірного автомобіля за особисті кошти [PERSON] , презумпція спільності права власності ним не спростована, вказане майно придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, суд вважає, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності, а тому слід провести його розподіл з урахуванням рівності часток подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до положень статті 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Позивач [PERSON] просить виділити їй у власність квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , вартість яких менше, ніж вартість квартири [ADDRESS] та парковочного приміщення № 4 у вказаному будинку, погодившись на одержання компенсації за зменшення її частки у праві спільної сумісної власності. Розподіл транспортних засобів просить визначити відповідно до фактичного користування який склався між сторонами, виділивши автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. [NUMBER] виділити у власність позивача, а автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. д.н.з. [NUMBER] у власність відповідача. При цьому, суд враховує позицію відповідача, який не скористався своїм правом на звернення до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому він мав змогу запропонувати свій варіант поділу майна, а позивач погодилась на відступ від її частки у праві спільної власності та одержання грошової компенсація, та вважає, що обраний позивачем спосіб захисту буде найбільш ефективним вирішенням спору про поділ спільної сумісної власності подружжя та призведе до процесуальної економії усунувши необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Неможливість сторін дійти згоди відносно спільного використання майна призведе у подальшому до виникнення між ними нових судових спорів та невизначеності у відносинах, що буде вимагати й надалі вчиняти дії для вичерпання конфлікту, у тому числі подання до суду нових позовів щодо фактичного розподілу майна. Загальна вартість майна, яке підлягає поділу складає 11 298 992,50 грн. Вартісна частка кожного з подружжя у спільному майні (1/2) складає 5649496,25 грн. Оскільки при такому розподілі загальна вартість майна яке виділено позивачу [PERSON] становить 4 309 063,21 грн., що складається з: 1 779 384 грн. (квартира [ADDRESS] ); 1 939 039 грн (квартира [ADDRESS] ); 590 640,21 грн. (автомобіль Infiniti Q30, д.н.з. № [NUMBER] ); а вартість майна, яке виділено відповідачу [PERSON] становить 6 989 929,29 грн. що складається з: 5 416 502 грн (квартира [ADDRESS] ); 578 476 грн (парковачне приміщення № 4 по [ADDRESS] ); 994 951,29 грн. (автомобіль BMW, G5L 520D, д.н.з. [NUMBER] ) з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація вартості за відступлення від рівності часток нерухомого майна у розмірі 1 340 433,04 грн.(5649496,25 грн. - 4 309 063,21 грн.) На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 13152,77 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial