Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла її матір [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на майно належне спадкодавцеві. При цьому, [PERSON] за життя склала заповіт, в якому визначила її своїм спадкоємцем. Водночас позивач зазначає, що є єдиним спадкоємцем як за законом так і за заповітом. В червні 2025 року позивач звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки була юридично необізнаною відповідно строків на подання заяви про прийняття спадщини та вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю та вели спільне господарство, зокрема на час відкриття спадщини. У зв`язку з чим на теперішній час позивач з метою захисту своїх спадкових прав змушена пред`явити відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців для подання до Кодимської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . 17.10.2025 року ухвалою суду (а.с.14-15) позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі, розгляд якої в порядку загального позовного провадження. Одночасно відповідачу роз`яснено його право подати на адресу суду відзив на позовну заяву (відзив), а також здійснено витребування доказів з Кодимської державної нотаріальної контори та Кодимської міської ради Одеської області, як правонаступника Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області. Копії даної ухвали, згідно вимог ст. 190 ЦПК України, були надіслані сторонам та отримані позивачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 та ч.7 ст. 272 ЦПК України, про що свідчить роздруківка з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067022279014 (а.с.31-33), згідно якої останнє було вручене їй 30.10.2025 року, а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставлення 18.10.2025 року до його електронного кабінету, про свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.18). У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву (відзив) не подав. 30.10.2025 року ухвалою суду (а.с.36-37) відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем під час підготовчого провадження. 01.12.2025 року ухвалою суду (а.с.46-47) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.3 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання їй судової повістки поштою за адресою зазначеною нею в своїй позовній заяві (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України та своїй заяві до суду від 30.10.2025 року (а.с.34), про що свідчить роздруківка з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067048095558 (а.с.53-54). При цьому, раніше, а саме 30.10.2025 року, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.34), в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 02.12.2025 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.52). При цьому, раніше, а саме 28.10.2025 року відповідач подав до суду письмове клопотання від 27.10.2025 року № 03-17/3677 (а.с.29), в якому було зазначено, серед іншого, про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кодимським бюро ЗАГС Одеської області 22.12.1967 року (а.с.5), актовий запис № 20 від 22.04.1950 року. За життя, а саме 16.04.1993 року, [PERSON] , яка мешкала в с. Грабове, Кодимського району Одеської області, склала заповіт, згідно якого все своє майно, яке на день смерті опиниться їй належним, в чому саме б воно не полягало і де б воно не знаходилось, в тому числі жилий будинок з усіма господарськими і побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в селі Грабове, Кодимського (наразі Подільського) району Одеської області, заповіла своїй дочці [PERSON] , про що свідчить копія відповідного заповіту посвідченого посадовою особою виконавчого комітету Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 22 (а.с.6). У відповідності до пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та пунктів 1 і 2 рішення Кодимської міської ради Одеської області І сесії VІІІ скликання «Про реорганізацію Баштанківської, Будеївської, Грабівської, Загнітківської, Івашківської, Крутівської, Лабушненської, Лисогірської, Олексіївської, Петрівської, Пиріжнянської, Писарівської, Сербівської, Смолянської, Шершенецької сільських рад шляхом приєднання до Кодимської міської ради» від 08.12.2020 року № 12-VІІІ, відповідні сільські ради реорганізовані шляхом приєднання до Кодимської міської ради, а правонаступником всього майна, прав та обов`язків зазначених сільських рад вважається Кодимська міська рада. Згідно інформації старости Грабівського старостинського округу від 23.10.2025 року (а.с.26), наданої суду Кодимською міською радою Подільського району Одеської області за № 03-17/3678 від 27.10.2025 року (а.с.24), як правонаступником Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, заповіт складений [PERSON] 16.04.1993 року не скасовувався і не змінювався. При цьому, спадкодавець [PERSON] була головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує копія виписки з погосподарської книги № 9 за 2021-2025 роки по селу Грабове, виданої старостою села Грабове, села Сергіївка та зареєстрованої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 11.06.2025 року за № 13/3-15/455 (а.с.9). 17.07.2002 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області 17.07.2002 року (а.с.7), актовий запис № 03. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Грабівською сільською радою Кодимського району Одеської області 25.04.2003 року (а.с.8), актовий запис № 19. Після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємці в держнотконтору не звертались, спадкова справа не заводилась, про що також свідчить лист-відповідь Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області від 21.10.2025 року № 644/01-16 (а.с.23). Згідно змісту копії довідки виданої старостою села Грабове, села Сергіївка та зареєстрованої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 11.06.2025 року за № 13/3-15/454 (а.с.10) [PERSON] була зареєстрована та проживала по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, у копії згаданої довідки також відзначено, що позивач [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Однак, суд відзначає ту обставину, що у цій довідці не зазначено з якого саме часу позивач [PERSON] фактично проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , зокрема чи мало місце її проживання в ньому за життя голови домогосподарства [PERSON] , станом на час відкриття спадщини останньої [INFO] та/або протягом шести місяців з цього моменту. Водночас із цим у вище згаданій інформації старости Грабівського старостинського округу від 23.10.2025 року (а.с.26), наданої суду Кодимською міською радою Подільського району Одеської області за № 03-17/3678 від 27.10.2025 року (а.с.24), як правонаступником Грабівської сільської ради Кодимського району Одеської області, відзначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована на час смерті [INFO] сама. 27.06.2025 року державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори своїм листом за № 393/01-16 (а.с.11), за результатом розгляду документів для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом наданих позивачем [PERSON] на все спадкове майно після смерті [PERSON] , де б воно не було та з чого б воно не складалось, було роз`яснено [PERSON] , що видати їй свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надано оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно, внаслідок чого їй також рекомендовано звернутися до суду. 30.06.2025 року старостою села Грабове, села Сергіївка була видана довідка, яка була зареєстрована Кодимською міською радою Подільського району Одеської області за № 13/3-15/487 та згідно змісту якої позивач [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] по день смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство, а [PERSON] за вказаною адресою проживає по теперішній час, про що свідчить копія відповідної довідки (а.с.12). Висновки суду Позивач [PERSON] у змісті своєї позовної заяви обґрунтовує свій позов посиланням на норми ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 року. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини або фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст. 549 ЦК УРСР). Однак, в передбачений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] не подала заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, згідно першого речення ч.1 ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. - щодо необізнаності про строки на подання заяви про прийняття спадщини: В свою чергу відповідно до правового висновку висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) і від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), правила частини третьої статті 1272 ЦК України (норма, яка регулює спірні правовідносини після втрати 01 січня 2004 року чинності Цивільного кодексу УРСР), про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Водночас із цим абзацом 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, в листі пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнавались: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (правовий висновок висловлений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) і від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18). В позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що не звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, оскільки була юридично необізнаною відповідно строків на подання заяви про прийняття спадщини. Юридична необізнаність відносно строків на подання заяви про прийняття спадщини, зазначена позивачем в своїй позовній заяві як причини пропуску зазначеного строку, не є поважною причиною пропуску останнього. Такі висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц (провадження № 61-29705св18). Суд окремо відзначає ту обставину, що з часу відкриття спадщини [PERSON] до моменту звернення позивачем [PERSON] до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, а також подання позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття цієї спадщини у 2025 році, вже минуло більше 22 років. У зв`язку з чим суд не вбачає самої поважності причин своєчасного не подання позивачем [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері. - щодо наявності у позивача самої можливості оформити спадщину в позасудовому порядку: Як вже відзначалось вище, державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори своїм листом від 27.06.2025 року за № 393/01-16 (а.с.11), роз`яснено [PERSON] , що видати їй свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надано оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно. При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц). Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц). В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Однак, суд звертає увагу на самі причини відмови державним нотаріусом 27.06.2025 року у видачі їй свідоцтв про право на спадщину, а саме: - пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини; - не надання оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно. В свою чергу вже після отримання 27.06.2025 року згаданої відмови державного нотаріусу позивач [PERSON] отримала 30.06.2025 року від старости села Грабове, села Сергіївка довідку, яка була зареєстрована Кодимською міською радою Подільського району Одеської області за № 13/3-15/487 та згідно змісту якої позивач [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] по день смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство, а [PERSON] за вказаною адресою проживає по теперішній час. Копію цієї довідки позивач [PERSON] додала до своєї позовної заяви (а.с.12), але з поданого позову не вбачається того, що після отримання такої довідки позивач надавала її державному нотаріусу, яка відмовила у видачі їй свідоцтв про спадщину за умов коли цієї довідки ще не існувало, а відтак і без її врахування. Хоча згідно пунктів 3.19-3.20 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та чинного на час звернення позивача до держнотконтори і подання позовної заяви до суду, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Суд зауважує, що аналогічна за своєю суттю норма містилася у пункті 113 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за № 152/361 (яка була чинна на момент відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] та протягом шести місяців після цього), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таки, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, серед іншого, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Натомість із змісту позову не вбачається того, які саме документи були надані позивачем [PERSON] державному нотаріусу з метою отримання свідоцтв про право на спадщину, зокрема чи було нею надано виписки з погосподарської книги № 9 за 2021-2025 роки по селу Грабове, виданої старостою села Грабове, села Сергіївка та зареєстрованої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 11.06.2025 року за № 13/3-15/455 (а.с.9). Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто довідки органів місцевого самоврядування записи, зокрема видані на підставі записів зроблених у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Ураховуючи, що житловий будинок був побудований та введений в експлуатацію у 1930 році, то виписка з погосподарської книги (а.с.9) є належним правовстановлюючим документом на підтвердження наявності у спадкодавця [PERSON] , [INFO] , права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з вище наведеним суд вважає, що позивач [PERSON] має можливість оформити спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , як спадкоємець, який фактично вступив в управління та/або володіння спадковим майном, у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), за умов надання до державної нотаріальної контори: - довідки старости села Грабове, села Сергіївка, яка була зареєстрована Кодимською міською радою Подільського району Одеської області 30.06.2025 року за № 13/3-15/487 (отримана нею вже після відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину); - виписки з погосподарської книги № 9 за 2021-2025 роки по селу Грабове, виданої старостою села Грабове, села Сергіївка та зареєстрованої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 11.06.2025 року за № 13/3-15/455 (а.с.9). В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином з наведеного не вбачається самої необхідності у продовженні позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтований, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed