Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 139279,64 грн за угодами № 501132338 від 16.04.2019, № 631237201 від 21.08.2019 та № 631097504 від 23.01.2019 (далі кредитні договори), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 25000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (найменування змінено на акціонерне товариство «СЕНС БАНК»). За результатами укладення ряду договорів факторингу право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів, а також норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку укладення договорів та відступлення права вимоги. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 01.10.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області залишив позовну заяву без руху у зв`язку з направленням копій позову на неналежну адресу відповідача. Після усунення недоліків ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено три кредитні договори. Щодо угоди № 501132338 від 16.04.2019. Відповідно до умов цієї угоди первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 30000,00 грн на строк до 16.04.2022 з фіксованою процентною ставкою у розмірі 21,99% річних. Кредит надано для власних потреб, що підтверджується офертою та акцептом на укладання угоди, підписаними сторонами 16.04.2019. Щодо угоди № 631237201 від 21.08.2019. Відповідно до умов цієї угоди первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн на строк до 21.08.2024 з фіксованою процентною ставкою у розмірі 35,99% річних. Щодо угоди № 631097504 від 23.01.2019. Відповідно до умов цієї угоди первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн на строк до 23.01.2022 з фіксованою процентною ставкою у розмірі 35,99% річних. Вказані вище кредитні договори та додатки до них підписані відповідачем власноруч у відділенні банку в м. Дунаївці, що підтверджується анкетою-заявою та акцептами пропозицій. Після укладення кредитних договорів банк свої зобов`язання виконав і перерахував грошові кошти на банківські рахунки позичальника, що підтверджується випискою по рахунках. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення сум кредиту разом з процентними платежами лише частково, після чого припинив здійснювати платежі. 17.05.2021 між акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» (фактор) було укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого клієнт відступив фактору права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за угодами № 501132338, № 631237201 та № 631097504. 18.05.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор) було укладено договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого клієнт відступив фактору права вимоги за вказаними кредитними договорами. 10.01.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (фактор) було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого клієнт відступив фактору права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за угодами № 501132338, № 631237201 та № 631097504, укладеними з відповідачем. Факт переходу прав вимоги підтверджується договорами, актами приймання-передачі реєстрів боржників, платіжними дорученнями про оплату та витягами з реєстрів боржників. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС», товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем відповідних договорів факторингу право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості позивач просить стягнути з відповідача загальну суму 139279,64 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 85954,58 грн; заборгованість за нарахованими процентами 41748,72 грн; заборгованість за пенею та штрафами 11095,72 грн; інфляційні збитки 457,14 грн; 3% річних 23,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості. Суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 85954,58 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 41748,72 грн, що разом становить 127703,30 грн. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення штрафних санкцій (пені, неустойки) у сумі 11095,72 грн, інфляційних збитків у сумі 457,14 грн та 3% річних у сумі 23,48 грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (доповнено Законом № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду цієї справи продовжено та не припинено. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, застосування відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні втрати та 3% річних), а також стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами виключається. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 11095,72 грн, інфляційних збитків у сумі 457,14 грн та 3% річних у сумі 23,48 грн задоволенню не підлягають. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 139279,64 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 127703,30 грн, що становить 91,69% від заявленої суми, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 2221,23 грн. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, суд зазначає таке. Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договір про надання правової допомоги, акт надання послуг, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 22922,50 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial