Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-26 00:00:00

08.10.2025 [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 11.11.2017 у Шосткинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис 345. Свої вимоги позивач мотивувала фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Відповідач 09.12.2025 надав суду заяву про визнання позову у повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11.11.2017 Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис 345 /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявного в матеріалах справи /а.с.7/. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем та вважає примирення неможливим. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї є неможливим, а тому шлюб сторін слід розірвати. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. З урахуванням викладеного, у суду є всі підстави для задоволення вимог про розірвання шлюбу між сторонами. Щодо прохання позивача у позовній заяві встановити місце проживання дитини після розірвання шлюбу з матір`ю, За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Такий висновок містить постанова КЦС ВС від 15.01.2020 у справі № 200/952/18. Матеріали справи на момент відкриття провадження у справі не містили доказів про наявність такого спору між сторонами. Проте у заяві про визнання позову відповідач прохав не вирішувати питання про визначення місця проживання дитини, оскільки це спірне питання. Таким чином, у даній справі встановлено відсутність підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат суд враховує таке. У заяві про визнання позову відповідачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки він має інвалідність, тривалий час перебуває на лікуванні та отримувані доходи не дозволяють йому здійснювати такі витрати. На обґрунтування клопотання долучив копію пенсійного посвідчення, згідно з яким [PERSON] має інвалідність 2 групи, загальне захворювання; копії довідки про доходи. Так, заробітна плата відповідача за основним місцем роботи склала 155997,86 грн (період: жовтень 2024 року - вересень 2025 року), за сумісництвом - 24000 грн (період: квітень 2025 року-вересень 2025 року). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп. Відповідно до абз.2 п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 605 грн 60 коп. Також, зважаючи на те, що відповідач у силу положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то інша частина сплаченого позивачем судового збору у розмірі 605 грн 60 коп. підлягає компенсації за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved