Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

20 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Веселинівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначив, що 12 січня 2002 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 09, який рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року (справа № 472/238/16-ц) розірвано. Від цього шлюбу у позивача та відповідача є неповнолітня дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина позивач і відповідач мешкали разом в с. Поріччя Веселинівського (нині - Вознесенського) району Миколаївської області, а в 2015 році подружні стосунки між ними було припинено, так як відповідач [PERSON] покинула сім`ю і стала проживати з іншим чоловіком в с. Поріччя за іншою адресою, а з 2017 року виїхала до смт. Веселинове Вознесенського району Миколаївської області, де і проживає до цього часу. Після припинення подружніх стосунків - з 2015 року відповідачка припинила спілкування з сином [PERSON] , його вихованням не займалася і не займається до цього часу, будь - якої допомоги на утримання та виховання сина не надавала і не надає на даний час. Син увесь час перебував і на даний час перебуває на утриманні батька - [PERSON] , який постійно працював і працює до цього часу, який належним чином виконував і виконує свої батьківські обов`язки, забезпечував і забезпечує сина всім необхідним, який добре почувається біля батька. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 28 серпня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 02 жовтня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначений в позовній заяві та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні суду зазначив, що позов підтримує з підстав зазначених представником в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Представник третьої особи служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Фігурська К.М. в судовому засіданні зазначила, що не заперечує щодо задоволення заяви. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її сином, [PERSON] її онук, а відповідачка [PERSON] невістка. Відповідачка [PERSON] участі у вихованні свого сина не бере та приймає участі в його житті, навіть не вітає дитину з днем народження. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його однокласником, а відповідачка його колишня дружина. Дитина [PERSON] проживає з батьком з дитячого садочка в с. Поріччя Вознесенського району, матір взагалі дитиною не цікавилася, участі у його вихованні та утриманні не приймала. Зараз позивач з дитиною проживає у селищі Веселинове Вознесенського району та більше про них нічого не може розповісти. В судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає разом з татом [PERSON] більше 10 років, пам`ятає, що коли ходив до дитячого садочка? то вже на той час проживав разом з батьком. Мама [PERSON] з ним не спілкувалася, вже як більше 6 років не вітає його з днем народженням, нічим не допомагає. Він не бажає з нею спілкуватися, бачив один раз її на базарі, але вона з ним лише привіталася і пішла далі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків. В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Відповідно до ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26 червня 2024 року (а.с.11), є матір`ю неповнолітньої дитина: сина - [PERSON] , [INFO] , батько зазначено - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки № 5989-07-2025 від 31.07.2025 року, наданої адміністратором відділу з питань забезпечення діяльності ЦНАП Веселинівської селищної ради Таїсією Паламарчук, зазначено, що відповідно до Реєстру територіальної громади Веселинівської селищної ради місце проживання громадянина [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 10.07.1979 року по теперішній час, громадянки [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 24.07.1999 року по теперішній час; громадянина [PERSON] , [INFO] , не зареєстровано на території громади (а.с. 13). З Акту № 126 про фактичне проживання особи від 08.05.2024 року, виданої Управлінням соціального захисту населення та охорони здоров`я, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , проживають фактично за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14) З Акту № 193 про фактичне проживання особи від 04.08.2025 року, виданої Управлінням соціального захисту населення, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , проживають фактично за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15) Відповідно до довідки - характеристики № 51 від 31.07.2025 року, виданої старостою Порічанського старостинського округу Любов`ю Харламовою, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за період проживання зарекомендував себе з позитивного боку. З односельцями та сусідами [PERSON] підтримував добросусідські відносини. За характером спокійний, врівноважений, працьовитий, відповідальний та люблячий батько. В порушенні громадського порядку не був помічений. З квітня 2015 року він сам займався утриманням та вихованням свого сина [PERSON] , [INFO] . З 2023 року гр. [PERSON] не проживає за даною адресою. (а.с. 16). Згідно довідки - характеристики № 52 від 31.07.2025 року виданої старостою Порічанського старостинського округу Любов`ю Харламовою, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Останнім часом її проживання на території Порічанського старостинського округу (колишньої Порічанської сільської ради) була помічена у прийманні алкогольних напоїв. З квітня 2015 року не проживає за даною адресою. З квітня 2015 року по 2023 рік участі в утриманні та вихованні свого сина [PERSON] , [INFO] , не приймала (а.с. 17). Відповідно до характеристики директора гімназії Т.А. Демешиної, [PERSON] навчається у Веселинівській гуманітарній гімназії імені Бориса Мозолевського з 5-го класу. Має навчальні досягнення середнього рівня. Виявив нейтральне ставлення до навчання. Має певні здібності, але не бажає докладати зусилля задля подолання труднощів і досягнення поставленої навчальної мети. Потребував детального кількаразового пояснення, роботу виконував під безпосереднім керівництвом. На уроках не завжди дисциплінований. Домашні завдання виконував частково і несистематично. Гімназію відвідував постійно, пропусків уроків без поважних причин не було. Батько цікавиться навчанням сина, приділяє увагу його вихованню (а.с. 18). Відповідно до характеристики директора ліцею Тетяни Волошанівської на [PERSON] , учня 9-Б класу Веселинівського ліцею Веселинівської селищної ради Миколаївської області, [PERSON] навчається у Веселинівському ліцеї з 8 класу. Вчиться не на повну силу. Міг би вчитися краще, якби вдома більше працював над уроками. Особливого інтересу до окремих предметів не виявив. Хлопець належить до категорії учнів, які не повною мірою використовують свої можливості і здібності. Правила поведінки на уроці іноді ігнорує, має постійні зауваження. За характером хлопець різки, емоційний, не завжди стриманий. Часто потрапляє в конфлікти серед хлопців класу. Батько приділяє належну увагу вихованню сина (а.с. 19). Згідно з висновком заступника голови комісії з питань захисту прав дитини, заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради Ірини Жмурко, затвердженого рішенням виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 30.10.2025 року № 228, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч. 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним». Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved