Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , про що є свідоцтво про смерть. За життя бабуся придбала квартиру [ADDRESS] . Все своє майно, зокрема зазначену квартиру, бабуся заповіла позивачу, про що є заповіт. 02.05.2025 року позивач звернулась до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, постановою завідувача Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 02.05.2025 року позивачу відмовлено у видачі такого свідоцтва на майно померлої бабусі, адже позивач звернулась до нотаріальної контори після спливу 6-місячного строку з дня смерті спадкодавця. Документів, які б підтвердили факт прийняття позивачем спадщини відсутні. Враховуючи зазначене, позивач позбавлена можливості оформити у своїх спадкових правах у позасудовому порядку. З приводу пропуску встановленого строку на прийняття спадщини зазначила наступне. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично вже багато років проживає за адресою: [ADDRESS] . Має чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з нею у однокімнатній квартирі проживають двоє її менших батьків. Старші доньки покинули країну, у зв`язку зі збройною агресією рф в Україні. Наразі позивач працює прибиральницею у ТОВ «Імпульс Компані» та має стабільний дохід, який становить 5500,00 грн. До цього працювала на різних підробітках та мала нестабільних дохід , який в середньому становив 3000,00 грн. в місяць. Позивач самостійно виховує дітей, без сторонньої допомоги, тож має втрати на їх забезпечення хоча б самим необхідним. Перед смертю бабуся позивача хворіла, потребувала постійного лікування, харчування, відповідного стороннього догляду. Коли бабуся померла, то її похованням переймалась позивач, самотужки оплачувала всі витрати, через що мала борги, коштів ледве вистачало на прожиток та харчування. Натомість рідний брат позивача [PERSON] виїхав за кордон та вивіз зазначений вище заповіт одразу після смерті спадкодавця ще наприкінці 2021 року. Причини його вчинку невідомі. Тому позивач була не в курсі існування заповіту. Дізналась про нього з телефонної розмови між нею та її старшою донькою [PERSON] , яка пояснила, що за кордоном її знайшов дядько та віддав заповіт. Вона ж привезла заповіт в Україну у січні 2025 року. Окрім того, позивач мала незадовільний стан здоров`я, хворіла COVID 19 та рятуючи дітей виїжджала з ними за кордон. Також зверталась до юриста безоплатної допомоги, який пояснив, що строки для вирішення даної проблеми подовжені. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 року, цивільну справу №208/7151/25 передано до провадження судді Гречаної В.Г. Ухвалою суду від 06.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано з Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської завірену належним чином копію спадкової справи №238/2025 заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . 07.08.2025 року на виконання ухвали суду від 06.06.2025 року від Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської надійшла копія спадкової справи №238/2025 заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 03.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, просила розгляд справ проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Стребіж М.О. подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі представника Кам`янської міської ради та прийняти рішення згідно з нормами чинного законодавства України. Представник третьої особи Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області О.С. Астахова подала до суду клопотання, у якому заявила клопотання про розгляд справи без участі без участі їх представника. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2041. 02.05.2025 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину через звернення до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини відсутні. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., за реєстровано в реєстрі за № 1951, [PERSON] купила квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Баглійським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 683, батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . 13 серпня 1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 672, після чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №3980, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту від 03.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., зареєстровано в реєстрі за №343, [PERSON] на випадок смерті зробила розпорядження усе належне їй майно, у тому числі квартиру [ADDRESS] , всі грошові внески, а також все, що буде їй належати на день смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідност. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимогст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно дост. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження №61/21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20 січня 2021 року по справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20). При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказана позиція підтверджується також роз`ясненнями, наданими в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивачка [PERSON] проживала з померлою [PERSON] , сплачувала витрати на її лікування, харчування та здійснювала необхідний догляд за нею. Похованням [PERSON] також займалась позивач. Маючи чотирьох дітей, під час повномасштабного вторгнення рф в Україну, позивач виїжджала з ними за кордон, що припало на 6-ти місячний строк після смерті спадкодавця. Окрім того, судом встановлено, що за життя [PERSON] 03.02.2009 року зареєструвала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., зареєстровано в реєстрі за №343, яким на випадок смерті зробила розпорядження - усе належне їй майно, у тому числі квартиру [ADDRESS] , всі грошові внески, а також все, що буде їй належати на день смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . Про наявність заповіту позивачу стало відомо тільки після смерті бабусі, даний заповіт знаходився у її брата [PERSON] , який наприкінці грудня 2021 року виїхав з даним заповітом за кордон. Згідно до копії Спадкової справи №238/2025 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , встановлено, що спадкова справа заведена за заявою [PERSON] , інші особи, які б виявили бажання щодо вступу у спадщину відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. У даній справі, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, важливо оцінити, чи була об`єктивна неможливість своєчасного звернення до нотаріуса саме протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, і чи мала місце поважна причина. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суд має враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. З матеріалів справи встановлено, що на момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] не була обізнана про наявність заповіту, який знаходився у її рідного брата [PERSON] , який після смерті бабусі виїхав за кордон та вивіз зазначений заповіт. Про наявність даного заповіту повідомив донці позивачки та передав його, вона і привезла даний заповіт в Україну лише у січні 2025 року. Отже, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе встановити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у позовних вимогах наявне клопотання про залишення за позивачем витрат по оплаті судового збору, суд не заперечує щодо залишення за позивачем даних витрат.

Outcome: approved