Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2025 року [PERSON] , через свого представника адвоката Лимара А.В., звернулася до суду з позовом до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 28,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України проживала в Луганській області за адресою: [ADDRESS] . 06.09.2002 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 06.09.2002. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , що видана РАЦС муніципалітету міста Калафат від 17.07.2023 року, актовий запис про смерть № 110 від 17 липня 2023 року. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 535/2023, відповідно до якої спадкоємцем на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою. До складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 28,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,4 кв.м., 2-а кімната 11,1 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору 7,2 кв.м., вбудованої шафи 2,2 кв.м., обладнану балконом 0,8 кв.м., загальною площею квартири 47,4 кв.м. 22 лютого 2024 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцем на все майно [PERSON] , 1962 р.н., який помер [INFO] , де б воно не знаходилось і з чого не складалось, є його дружина, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , Спадкова справа № 535/2023, зареєстрованого в реєстрі № 3-392. 29 листопада 2024 року позивач звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1458/02-31 від 29.11.2024 року у зв`язку з неможливістю підтвердження факту реєстрації в БТІ права власності спадкодавця на квартиру станом на 31 грудня 2012 року. Відповідно до інформаційного листа Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 07.01.2025 року № 82, інформація щодо об`єкта нерухомого майна зберігалася в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією. БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 р. Оскільки зазначені позивачкою обставини перешкоджають їй у реалізації своїх спадкових прав, вона звернулася до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21 липня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 35). Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до розгляду (а.с. 39). Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи встановлені судом. 06.09.2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 06.09.2002 (зворот а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , що видана РАЦС муніципалітету міста Калафат від 17.07.2023 року, актовий запис про смерть № 110 від 17 липня 2023 року (а.с. 11-12). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 535/2023, відповідно до якої спадкоємцем на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.19). 22 лютого 2024 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємцем на все майно [PERSON] , 1962 р.н., який помер [INFO] , де б воно не знаходилось і з чого не складалось, є його дружина, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , Спадкова справа № 535/2023, зареєстрованого в реєстрі № 3-392 (зворот а.с. 17). 29 листопада 2024 року позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1458/02-31 від 29.11.2024 року, у зв`язку з неможливістю підтвердження факту реєстрації в БТІ права власності спадкодавця на квартиру станом на 31 грудня 2012 року (зворот а.с. 16-17). Відповідно до інформаційного листа Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 07.01.2025 року № 82, інформація щодо об`єкта нерухомого майна зберігалася в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією. БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 р. (а.с.13). Відповідно до технічного паспорту на квартиру квартира [ADDRESS] , складається з двох кімнат житловою площею 28,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,4 кв.м., 2-а кімната 11,1 кв.м., кухні площею 6,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору 7,2 кв.м., вбудованої шафи 2,2 кв.м., обладнану балконом 0,8 кв.м., загальною площею квартири 47,4 кв.м. (а.с.15-16). Також позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.02.2024 за № 529-5003118000, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактично проживаюча за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно Висновку про вартість об`єкту нерухомого майна від 20 травня 2025 року, встановлено, що ціна квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 137 460,00 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Як встановлено судом позивачка та її чоловік набули право власності на квартиру шляхом укладення договору дарування. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як зазначав суд вище, 29 листопада 2024 року позивачка отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1458/02-31 від 29.11.2024 року, у зв`язку з неможливістю підтвердження факту реєстрації в БТІ права власності спадкодавця на квартиру станом на 31 грудня 2012 року. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернулася з позовом до суду, оскільки в інший спосіб, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове майнове право. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved