Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

В липні 2025 року [PERSON] із використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до КЖЕП ММР «Зоря» про визнання відсутності договірних відносин з відповідачем, визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що Миколаївським апеляційним судом 24.06.2025 у справі № 489/10294/24 винесено постанову за позовом КЖЕП ММР «Зоря» до нього, відповідно до якої залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, а саме відповідно до договору № 0150 від 28.12.2018, який укладено між КЖЕП ММР «Зоря» та [PERSON] , позивач повинен сплатити 17 380,64 грн. і фактично оплатив вказані кошти, хоча з його умовами не згоден в повному обсязі. Позивач зазначає про те, що договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком укладено між КЖЕП «Зоря» та [PERSON] , яка за цим договором є уповноваженою зборами співвласників багатоквартирного будинку особою, що діє на підставі протоколу загальних зборів. Проте [PERSON] вказує, що ним ця особа на укладення вій його імені будь-яких договорів не була уповноважена, він не знає, хто це, і ніколи її не бачив, як і його сусіди. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені всіх співвласників укладається управителем відповідно до вимог законодавства зі співвласником, уповноваженим на це рішенням зборів співвласників, підписується на умовах, затверджених зборами співвласників. Проте позивач наполягає на тому, що таких зборів не існувало. Співвласники не надавали таких повноважень [PERSON] , загальні збори не проводились. Докази протилежного відсутні. Крім того, посилався на те, що оскаржуваний договір не відповідає умовам типового договору, текст якого затверджено Постановою КМУ № 712; договором № 0150 відповідач звузив надання послуг з управління будинком та виключив із договору послуги із забезпечення належних умов проживання мешканців будинку. Окрім викладеного в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що послуги, які повинного надавати КЖЕП ММР «Зоря», не надаються ним взагалі. Вказував, що прибирання прибудинкової території не здійснюється, ремонт даху не відбувається, послугами ліфту він не користується, оскільки проживає на першому поверсі, має окремий вихід. Дератизація підвалів та інших приміщень загального користування ніколи не здійснювалась. Зазначав, що під його квартирою підвал загалі відсутній Посилаючись на викладене, позивач просить суд: -визнати відсутність договірних відносин позивача з відповідачем; -визнати договір № 0150 недійсним в частині обов`язку позивача виконувати його положення; -визнати [PERSON] особою, яка не має повноважень на укладення договорів зобов`язального характеру від імені інших осіб. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. 22.10.2025 від представника відповідача КЖЕП ММР «Зоря» Недибалюк О.Г. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що договір, укладений управителем із співвласниками багатоквартирного будинку, інтереси яких представляла уповноважена особа Каменєва Т.О., є законним і поширює свою дію на всіх співвласників, включно із тими, хто не підписував його особисто. При цьому позивач самостійно вказує на те, що ним було здійснено оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідно добровільно виконав умови договору, який наразі оскаржує. Щодо невідповідності змісту оскаржуваного договору типовому договору, затвердженому постановою КМУ № 712, - вказана постанова допускає конкретизацію умов типового договору, не включення окремих пунктів типового договору не свідчить про недійсність оскаржуваного, оскільки він містить ціну, предмет та строк. Щодо тверджень позивача про невиконання КЖЕП ММР «Зоря» своїх зобов`язань з утримання багатоквартирного будинку вони не підтверджені належними та достовірними доказами. Також представник відповідача вказала на те, що відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Окрім викладеного, представником відповідача було долучено до відзиву копію протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 02.11.2018, яким було уповноважено [PERSON] на укладання оскаржуваного договору. 23.10.2025 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої він спростовує твердження представника відповідача і наполягає на задоволенні позову. Зокрема, він ставить під сумнів достовірність долученого до матеріалів справи протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, оскільки додаток до протоколу містить його підпис та підпис членів його родини, зокрема малолітньої доньки [PERSON] , яка ніяк не могла приймати участь у зборах співвласників багатоквартирного будинку. [PERSON] заперечує свою участь в таких загальних зборах і підписання відповідного протоколу. 08.08.2025 на адресу суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно яких вона вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 05.08.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача КЖЕП ММР «Зоря» Недибалюк О.Г. в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Від неї 12.01.2026 надійшла зава про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача просить стягнути з [PERSON] на користь відповідача понесені судові витрати в розмірі 5 250,00 грн. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2025 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 697 від 15.04.2014, посвідченого ПН ММНО Ягужинською К.Т. (а.с. 40) КЖЕП ММР «Зоря» надає послуги з управління багатоквартирним будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Договору № 0150 від 28 грудня 2018 року, укладеного між КЖЕП ММР «Зоря» в особі директора Курятника Володимира Андрійовича, з однієї сторони, та співвласниками багатоквартирного будинку в особі [PERSON] , уповноваженої зборами співвласників багатоквартирного будинку, що діє на підставі Протоколу загальних зборів співвласників, з іншої сторони. У зв`язку з несплатою [PERSON] платежів за послуги з управління багатоквартирним будинком, у останнього утворилася заборгованість за період з 01 грудня 2021 року по 30 листопада 2024 року у розмірі 12 349,64 грн. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 по справі № 489/10294/24 за позовом КЖЕП ММР «Зоря» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з управління, утримання будинків та прибудинкових територій стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за період з 01.12.2021 по 30.11.2024 у розмірі 12 349,64 грн., а також судовий збір (а.с. 8-12). Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 24.06.2025 по справі № 489/10294/24 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 залишено без змін (а.с. 13-20). 28.21.2018 між КЖЕП ММР «Зоря» в особі директора Курятника В.А. з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] в особі [PERSON] укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 0150 (а.с. 27-29). Згідно п. 1 договору управитель зобов`язується надати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються сплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. У відповідності до п. 6.3 договору кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. До відзиву на позовну заяву представником відповідача КЖЕП ММР «Зоря» долучено протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , відповідно до яких рішенням зборів співвласників вказаного багатоквартирного будинку визначено управителем та уповноважено на надання послуг з управління багатоквартирним будинком КЖЕП ММР «Зоря»; обрано [PERSON] уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку та надано їй повноваження на підписання з обраною управляючою компанією договору на управління будинком (а.с. 66-69). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. П. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23. Позивач [PERSON] просить суд визнати відсутність договірних відносин між ним та відповідачем. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет позову та зміст заявлених вимог, характер спірних правовідносин, суд вважає, що в частині вимог про визнання відсутності договірних відносин позивача з відповідачем [PERSON] обрано неефективний спосіб захисту, який не відповідає змісту заявленого ним порушення його права. Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники зобов`язані своєчасно і в повному обсязі сплачувати внески і платежі та виконувати обов`язки передбачені статутом об`єднання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі Згідно зі ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] посилався на те, що договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 0150 підлягає визнанню недійсним в частині обов`язку позивача виконувати його положення, оскільки він підписаний не уповноваженою особою, а саме, [PERSON] , яка не могла укладати договір від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , що суперечить ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, як вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління є загальні збори. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах. Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) права і обов`язки сторін; 3) ціна на послуги; 4) строк дії договору. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Згідно з приписами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем. Згідно протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , прийнято рішення зборів співвласників вказаного багатоквартирного будинку,якими визначено управителем та уповноважено на надання послуг з управління багатоквартирним будинком КЖЕП ММР «Зоря»; обрано [PERSON] уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку та надано їй повноваження на підписання з обраною управляючою компанією договору на управління будинком. 28.12.2018 між КЖЕП ММР «Зоря» в особі директора Курятника В.А. з однієї сторони та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] в особі [PERSON] укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 0150. Належних, достовірних та неспростовних доказів того, що під час підписання договору від 28.12.2018 [PERSON] не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності або ж діяла не в інтересах співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , позивач суду не надав. При цьому суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що протокол загальних зборів було підписано неуповноваженими особами, зокрема містить підпис від імені його малолітньої доньки, оскільки такі пояснення не стосуються заявлених вимог, вимог про оскарження рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, яким було визначено уповноважену особу на підписання договору з управителем, позивачем не заявлено. Також не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що оскаржуваний ним договір не відповідає умовам типового договору, оскільки він містить всі істотні умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, якими є: перелік послуг; права і обов`язки сторін; ціна на послуги; строк дії договору. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору недійсним в частині обов`язку позивача виконувати його положення є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо вимог про визнання [PERSON] особою, яка не має повноважень на укладення договорів зобов`язального характеру від імені інших осіб, судом встановлено наступне. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17). Отже, для з`ясування наведених вище питань, а відтак і правильного вирішення спору судам в межах наданих їм повноважень процесуальним законом належить дослідити обставини, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для задоволення позовних вимог. Як вбачається із заявлених [PERSON] вимог не є однозначно ідентифіковано та зрозуміло, які саме договори, на його переконання, не має повноважень укладати [PERSON] які вже було укладено, або які вона може укласти в майбутньому, від імені яких саме осіб, з якого предмету, тощо. З даної вимоги не вбачається також, чим саме порушено права та інтереси позивача у даному випадку. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними, необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо вимог представника відповідача КЖЕП ММР «Зоря» про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 250,00 грн., суд приходить до наступного. За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрати, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження судових витрат суду надано: ордер; копію договору № 22-19АБ від 16.12.2022, платіжну інструкцію № 404 від 07.11.2025, акт наданих послуг від 31.10.2025. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: approved