Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

19 вересня 2025 року до надійшла вказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 14 жовтня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» кредитний договір № 5108130. Договір було укладено шляхом подання [PERSON] заявки на отримання кредиту у власному кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН». Товариство відправило [PERSON] електронне повідомлення (SMS) з одноразовим ідентифікатором. Ввівши вказаний ідентифікатор, [PERSON] підтвердив прийняття умов договору. За умовами договору [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн, проте порушив умови договору та не повернув кошти та не сплатив проценти. 26 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 26-01/2022-83, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] за договором № 5108130, перейшло до нового кредитора, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Надалі, 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] за договором № 5108130, перейшло до нового кредитора, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Заборгованість [PERSON] становить 27 265,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 22 265,00 грн - заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 5108130 від 14 жовтня 2021 року у розмірі 27 265,00 грн, 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 13 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 28 жовтня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався до 01 грудня 2025 року, а у зв`язку з перебуванням судді у відпустці - до 05 січня 2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві вказала, що просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 3-8). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 104, 120), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 105, 112, 119). Поштове відправлення повторно повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 104, 120). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 5108130 в електронній формі (а.с. 9-14, 15, 16). Договір було укладено шляхом подання [PERSON] анкети-заяви на отримання кредиту у власному кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 15). Відповідно до п. 6.1 договору (а.с. 9-14) він укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Анкетою-заявою на кредит № 5108130 від 13 жовтня 2021 року та Договором про споживчий кредит № 5108130 від 14 жовтня 2021 року (індивідуальна частина) передбачено, що сума кредиту: 5 000,00 грн, строк кредиту: 30 днів, дата повернення: 12 листопада 2021 року, сума до повернення: 5 015,00 грн, комісія за надання кредиту: 0,00 грн, проценти за користування кредитом: 15,00 грн (нараховуються за ставкою 0,01% від суми фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору). Відповідно до п. 2.2.3. проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п. 1.6. Договору. Згідно з п. п. 2.3.1.2. позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною базовою ставкою, наведеною в пункті 1.6 Договору. У пункті 4.2 договору розділу 4 «Відповідальність сторін» передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України на рівні стандартної базової ставки, передбаченої пунктом 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Під час процедури укладення договору кредитодавцем проведено ідентифікацію клієнта [PERSON] (а.с. 17). Квитанцією № 1792763826 від 14 жовтня 2021 року підтверджується переказ ТОВ «МІЛОАН» коштів у сумі 5 000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] через платіжну систему LiqPay згідно з договором № 5108130 (а.с. 18). Відповідно до договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», Клієнт (ТОВ «МІЛОАН») відступив Фактору (ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») права вимоги, зазначені у Реєстрі боржників (а.с. 28-42, 44). У Реєстрі боржників під номером 1366 вказаний [PERSON] , кредитний договір № 5108130, заборгованість - 20 015,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 015,00 грн - заборгованість за відсотками, (а.с. 43). 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] , у сумі 27 265,00 грн, перейшло до нового кредитора, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с. 48-65). У Реєстрі боржників під номером 49180 вказаний [PERSON] , кредитний договір № 5108130, заборгованість - 27 265,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 22 265,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 66). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилання на обставини укладення 14 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договору № 5108130 про споживчий кредит в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого йому товариством. Згідно з виконаним первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» розрахунком непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 5108130 від 14 жовтня 2021 року станом на 12 січня 2022 року, нарахована за період з 14 жовтня 2021 року до 12 січня 2022 року, становить 20 015,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 015,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 19-20). Відповідно до розрахунку, виконаного проміжним кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», непогашена заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 5108130 від 14 жовтня 2021 року станом на 10 січня 2023 року, становить 27 265,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 22 265,00 грн - заборгованість за відсотками, зокрема: 15 015,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «МІЛОАН» за період з 15 жовтня 2021 року до 12 січня 2022 року, тобто за 90 днів (станом на 26 січня 2022 року), 7 250,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 26 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року, тобто за 29 днів (а.с. 87). Розрахунок, виконаний позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», підтверджує, що позивач не нараховував відповідачу [PERSON] нової заборгованості, сума боргу станом на 04 вересня 2025 року залишилася незмінною (а.с. 22). З наведених розрахунків убачається, що відповідач [PERSON] не здійснював жодних платежів за договором. Розрахунки суми боргу відповідають положенням п. 2.2.3., п. 2.3.1.2., п. 1.6. та п. 4.2. Договору про споживчий кредит № 5108130 від 14 жовтня 2021 року (індивідуальна частина). Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. В разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». Строк кредитного договору узгоджений сторонами у договорі та становить 30 днів. Додаткових угод про пролонгацію договору позики позивач не укладав ні з первісним кредитором, ні з його правонаступниками. За таких обставин суд констатує, що під процентами за понадстрокове користування позикою позивач має на увазі проценти як міру відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, тобто проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, про що і вказано у п. 4.2. розділу 4 «Відповідальність сторін» кредитного договору. За таких обставин, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, власних розрахунків заборгованості за кредитом, а також доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками, то позовні вимоги у сумі 27 265,00 грн підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. Крім того, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн, на підтвердження яких подав: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного з АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 71-74); копію прайс-листа наданих послуг (а.с. 758); копію заявки на надання юридичної допомоги № 1252 від 01 серпня 2025 року, в якій перелічено види наданих юридичних послуг та їх вартість: надання усної консультації з вивченням документів (4 000,00 грн за 2 години), складання позовної заяви про стягнення боргу (9000,00 грн за 3 години) (а.с. 76); а також копію витягу з акта № 13 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року, яким підтверджується факт надання правничої допомоги (а.с. 77). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У правовому висновку Верховного Суду від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19 роз`яснено, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Відповідно до п. 1 ч. 2 т. 137 ЦПК України розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial