Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису. Просить продовжити обмежувальний припис, встановлений відносно [PERSON] рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.12.2024 року у справі №145/2248/24 (продовжений рішенням від 26.06.2025 р. у справі № 145/853/25), на строк шість місяців після закінчення його дії, тобто до 30 червня 2026 року, визначивши (продовживши) заходи тимчасового обмеження прав кривдника: заборона наближатися на відстань менше п`яти кілометрів до місця проживання, роботи, лікування та інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме до адрес: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилалася на те, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.12.2024 року у справі №145/2248/24 було видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] . Вказаний припис було продовжено рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.06.2025 року у справі № 145/853/25 строком на 6 (шість) місяців, тобто до 31.12.2025 року. Продовженим обмежувальним приписом встановлено заходи тимчасового обмеження прав кривдника, серед яких - заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] (з 08.10. 2025 ? [PERSON] ) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановлення обмежень судом, в числі іншого, мотивувалися тим, що в період дії обмежувального припису [PERSON] із своєї електронної пошти « [INFO] » та « [INFO] » надсилав на електронну адресу потерпілої ( [INFO] ) листи з безпідставними докорами, образами та погрозами від: 08.01.2025, 09.01.2025, 18.01.2025, 25.01.2025, 27.01.2025, 01.02.2025, 10.02.2025, 15.03.2025, 20.03.2025, 20.03.2025 та ін. На теперішній час продовжує існувати реальна небезпека вчинення домашнього насильства у формі психологічного насильства, а також фізичної розправи над постраждалою з боку [PERSON] . На розгляд справи заявник [PERSON] не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні просив заяву задоволити. Заінтересована особа [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Заінтересована особа - представник Тиврівської селищної ради на розгляд справи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Суд, вислухавши представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області у справі № 145/2248/24 від 31.12.2024 заяву [PERSON] , зацікавлені особи: [PERSON] , Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області про видачу обмежувального припису задоволено; видано обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , а саме:заборонено наближатись на відстань менше п`яти кілометрів до місця проживання, роботи, лікування та інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме до адрес: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , [ADDRESS] ; заборонено особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Дане рішення набрало законної сили 31.01.2025. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.06.2025 року у справі № 145/853/25 продовжено обмежувальний припис, виданий рішенням Тивріського райсуду від 31.12.2024 строком на 6 (шість) місяців, тобто до 31.12.2025 року. Факт невиконання обмежувального припису та продовження психологічного насильства був зафіксований вже після його останнього продовження, що свідчить про ігнорування кривдником законних вимог. Зокрема, 24 серпня 2025 року об 01 год. 24 хв. [PERSON] зателефонував [PERSON] (з 08.10.2025 ? [PERSON] ) з мобільного телефону № [NUMBER] . У ході розмови він намагався залякувати постраждалу. Зміст розмови, зафіксований на аудіозаписі, містить прямі погрози смертю щодо особи, яку [PERSON] вважає партнером [PERSON] та погрози організації незаконного призову її батька на військову службу, посилаючись на свої зв`язки у Військовій службі правопорядку. [PERSON] перебуваючи на військовій службі у шостому батальйоні територіальної оборони у військовій частині [NUMBER] на посаді солдата, будучи раніше судимим 27 травня 2025 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, будучи обвинуваченим у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України (Єдиний унікальний номер справи 145/1030/25, провадження розглядається Тиврівським районним судом Вінницької області) вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.390-1 КК України «Невиконання обмежувальних заходів, обмежувальних приписів або непроходження програми для кривдників». На підставі цієї події, 13.10.2025 року розпочато кримінальне провадження №42025022420000154 за ст. 390-1 КК України. Зміст запису розмови та нове кримінальне провадження свідчать про відсутність наміру [PERSON] виконувати рішення суду та про високий рівень ризику для безпеки постраждалої та її оточення. Таким чином суд дійшов висновку про наявність на теперішній час достатніх підстав вважати, що погрози [PERSON] мають реальний характер і що він може вистежити постраждалу чи її близьких родичів та вчинити над ними фізичну розправу. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно дост.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ст.350-2ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст.350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст.350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п.3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено п.п.3, 6, 7,8 та 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишений без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству` визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з частинами першою і другою статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Відповідно до статті 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. З наданих суду матеріалів вбачається, що між заявницею та кривдником наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄСПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме - звернення до правоохоронних органів та суду не дали очікуваного результату, а тому продовження обмежувального припису є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до приписів пункту 10 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду. На підставі ч.3 ст.350-5 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved