Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - позивач, ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що 13.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-9902278 в електронній формі, відповідач до якого приєднався шляхом введення одноразового ідентифікатора 17912, у якому сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми та строку кредитування, розміру відсотків за користування кредитним коштами, типу процентної ставки. На виконання умов Кредитного договору № 00-9902278 від 13.08.2024 банк ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку зазначену відповідачем, таким чином виконавши взяті на себе зобов`язання. 16.04.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 16042025-МК, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги, у тому числі до Відповідача за Кредитним договором № 00-9902278 від 16.04.2025, на підставі Реєстру боржників від 16.04.2025 до договору факторингу та Акту приймання-передачі на загальну суму 17 963,00 грн. У позові позивач зазначає, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань належним чином не виконував умови договору та на момент подання позову допустив заборгованість в розмірі 19 573,00 грн., яка складається з наступного: 5 290,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 12 673,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1 610,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, які нараховані первісним кредитором на день відступлення права вимоги, позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором, однак у добровільному порядку відповідач її не погашає, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 17 963,00 грн., а також вирішити питання про судові витрати. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 07.11.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача витребувано в АТ "Приват Банк" докази на підтвердження перерахування первісним кредитором відповідачеві грошових коштів на виконання умов договору та інші необхідні документи. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві просив про розгляд справи у їх відсутність, у разі неявки відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. За таких обставин, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена. Ураховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-9902278 (а.с.7-12), відповідно до якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. (п. 1.1 Договору) Відповідно до п. 1.2. Договору сторони узгодили, що сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 4600 гривень. Тип кредиту - кредитна лінія. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. У п. 1.3 Договору визначений строк дії кредитної лінії: 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту Кредитодавцю "08" серпня 2025 року та оплатити проценти за фактичне користування коштами протягом строку дії кредитної лінії. Відповідно до п. 1.5 Договору передбачено тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії зазначеної у п.1.3. Договору. Умовами п. 1.6 Договору передбачено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми Кредиту, що складає 690.00 грн. Пунктом 1.7. Договору визначено, що денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5 %. У п. п. 1.7.1. Договору вказано, що денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5 %. У п.1.8. Договору зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 9115,87 %. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 29302,00 грн. (п. 1.9 Договору). У п.2.8. Розділу 2 Договору кредитодавець зобов`язався надати кредит 13.08.2024 в сумі 4600,00 грн. на рахунок позичальника за реквізитами платіжного засобу (платіжної картки) наданої позичальником - № [NUMBER] . Договір відповідач підписав одноразовим ідентифікатором 17912, який відправлений 13.08.2024 на номер телефону [NUMBER] що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ "Макс Кредит" (а. с. 20). У Паспорті споживчого кредиту (а.с.18,19), споживачеві надано повну інформацію про умови кредитування. На підтвердження факту перерахування відповідачеві кредитних коштів надано виписку з номером транзакції №60, платіж № 3307203061, номер транзакції 42355-22584-68314 від 13.08.2024, сума 4 600,00 грн., на картку № [NUMBER] (а.с.22, 23,24). Факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується також випискою за період з 13.08.2024 по 18.08.2024 наданою АТ КБ «Приват Банк» щодо перерахування 13.08.2024 грошових коштів у розмірі 4600,00 грн. на платіжну картку - № [NUMBER] (а.с.70). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «МАКС Кредит» (а.с.42,43) заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 16.04.2025 становить 17 963,30 грн. сума загальної заборгованості; 4600,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 12 673,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 690,00 грн. сума заборгованості за нарахованими комісіями; 1610,00 грн. штрафні санкції згідно умов договору. 16.04.2025 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу № 16042025-МК (а.с.31-33), відповідно до якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах що існують на дату відступлення права вимоги. Згідно Витягу з реєстру боржників від 16.04.2025 до договору факторингу та Акту приймання-передачі (а.с.38,39), до позивача перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-9902278 від 13.08.2024 в розмірі 17 963,30 грн., з яких: 5290,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 12 673,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 1610,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Згідно виписки з особового рахунку наданого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с.44) заборгованість [PERSON] за період з 16.04.2025 по 01.10.2025 становить 19 573,00 грн., з яких 5 290,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12673,00 грн. прострочена заборгованість за процентами; 1610,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору про відступлення прав вимоги від 16.04.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9902278 від 13.08.2024. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що [PERSON] підписала Кредитний договір № 00-9902278 від 13.08.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, договір є дійсним. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести: факт укладення між сторонами кредитного договору виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, тоді як на позичальник покладено обов`язок довести повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач повідомлялась в установленому порядку про розгляд справи але жодним чином не висловила своєї позиції за вимогами до неї банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечила укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості. Доказів повного погашення заборгованості а ні перед первісним кредитором, а ні перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надала. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, який підписано позичальником, також доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким договором. Водночас у прохальній частині позову позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 00-9902278 від 13.08.2024 в сумі 17 963,00 грн., зазначивши, що ним не здійснювалось жодних нарахувань за кредитним договором з моменту набуття права вимоги до відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «МАКС Кредит», заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 16.04.2025 (дата відступлення права вимоги) становить 17 963,30 грн., з яких: 4 600,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 12 673,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 690,00 грн. сума заборгованості за комісією; 1610,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Заборгованість за кредитним договором, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за період з 16.04.2025 по 01.10.2025 становить 19 573,00 грн., з яких 5290,00 прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12673,00 прострочена заборгованість за процентами; 1610,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі N 462/5025/20 (провадження N 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд вважає не доведеною заявлену сумую заборгованості по тілу кредиту, що зазначена в позовній заяві позивачем та становить 5290,00 грн., оскільки відповідно до Договору від 13.08.2024 сторонами узгоджено його розмір 4600,00 грн., відповідно до доказів доданих до справи відповідачеві було перераховано 13.08.2024 сума 4600,00 грн., доказів погашення вказаної суми відповідачем суду не надано, тому до стягнення підлягає 4600,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, в решті заявленої суми, що становить 690,00 грн. (що вірогідно становить комісія) суд відмовляє, оскільки правомірність її нарахування позивачем за цим спрямування не доведена належними доказами. Перевіривши розмір нарахованих за договором відсотків, суд встановив із розрахунку ТОВ «МАКС Кредит», що їх нарахування здійснювалось за ставкою 1,45%, згідно п.п.1.5.1. Договору за період з 13.08.2024 по 16.04.2025, при цьому 08.09.2024 було погашено кредит на суму 1667,50 грн. та 08.10.2024 на суму 2824,40 грн., отож загальна сума погашення кредиту становить 4491,90 грн. Суд не погоджується із розрахунком заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом з огляду на таке. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Отже, законом визначено, що до 22.04.2024 включно денна процентна ставка не може перевищувати 2,5 %, з 23.04.2024 по 20.08.2024 становить 1,5 %, з 21.08.2024 становить 1 %. У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 13.08.2024, вже за чинності Закону України N 3498-IX. Зазначення в Договорі кредитної лінії № 00-9902278 від 13.08.2024 розміру денної процентної ставки та розрахунку заборгованості за користування кредитними коштами не у повній мірі відповідають приписам Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно стягненню підлягають проценти за користування тілом кредиту з застосуванням денної процентної ставки, що становить 11 460,90 грн, з яких: - в період з 13.08.2024 по 20.08.2024 в сумі 466,9 грн. (4600,00 грн. (тіло кредиту) х 1,45% (з розрахкунку стандартної процентної ставки відповідно до п.1.5.1. як у розрахунку ТОВ «МАКС КРЕДИТ») х 7 днів); - в період 21.08.2024 по 16.04.2025 (дата відступлення права вимоги, оскільки позивач не нараховував заборгованості як зазначив у позові) в сумі 10 994,00 грн. (4600,00 грн. х 1% х 239 днів). Разом з цим як було судом встановлено із розрахунку заборгованості 08.09.2024 було здійснено погашення кредиту на суму 1667,50 грн. та 08.10.2024 на суму 2824,40 грн., що в загальному становить 4 491,90 грн., отож 11460.90 грн. - 4491,90 грн. = 6 969,00 грн. У Розділі 5 Договору визначено черговість погашення кредиту за напрямками, відповідно у першу чергу здійснюється погашення процентів (п.5.3.2.1.). У раховуючи наведене, з урахуванням проведених судом розрахунків позов слід задовольнити частково в межах строку кредитування та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11 569, 90 грн., з яких 4 600,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 6 969,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам, в решті позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, серед іншого належать і витрати на професійну правничу допомогу. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19, провадження N 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц.). Судом встановлено, що при пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн (а.с.1). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано до позову Договір про надання правової допомоги від 10.09.2025 за №10/09/25-02 (а.с.45); Додаткова угода від 11.09.2025 (а.с.47), Акт приймання - передачі наданих послуг від 01.10.2025 (а.с.48). Відповідач не надав жодних заперечень проти визначеного стороною позивача розміру понесених витрат на правову допомогу, не просив про його зменшення. З огляду на вказане, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial