Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Центральноукраїнський державний університет імені Володимира Винниченка 17.11.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за надані платні освітні послуги в сумі 12 546 грн, індекс інфляції в сумі 828 грн 04 коп та 3% річних в сумі 399 грн 07 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Центральноукраїнським державним університетом імені Володимира Винниченка та [PERSON] укладено договір №13418245 від 15.08.2024 про навчання у закладі вищої освіти, відповідно до умов якого Університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів [PERSON] здійснювати підготовчку здобувача першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 013 Початкова освіта, заочної форми навчання. Вартість освітньої послуги за один навчальний семестр становила 6 273 грн. Разом з тим, 20.08.2025 [PERSON] була відрахована зі складу студентів Університету на підставі наказу ректора №63-ст за порушення умов договору. Вона зобов`язана була своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу, однак станом на день відрахування мала заборгованість по оплаті в сумі 12 546 грн. Оскільки [PERSON] зобов`язання за договором не виконала, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Згідно з ухвалою суду від 05.01.2026 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між Центральноукраїнським державним університетом імені Володимира Винниченка (заклад) (далі Університет) та відповідачкою [PERSON] (вступник) 15.08.2024укладено договір про навчання у закладі вищої освіти №13418245, відповідно до умов якого заклад, зокрема, бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору, та здійснити підготовку вступника за заочною формою здобуття освіти за освітньою програмою Початкова освіта та Організація виховної роботи за спеціальністю 013 Початкова освіта, для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр, термін навчання з 02.09.2024 до 30.06.2027 (п.1.2, 1.7 розділу 1 договору). Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної особи, плата за один навчальний семестр складає 6 273 грн.Здобувач вносить плату у такі терміни: за 1 півріччя 2024 навчального року до 25.08.2024, за 1 півріччя наступного навчального року до 25 серпня відповідного календарного року, за 2 півріччя навчального року до 20 січня відповідного календарного року (п.3.1, 3.3, 3.4 розділу 3 договору). Згідно з п.4.1, 4.3 розділу 4 договору у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність відповідно до закону. У разі невнесення плати за навчання здобувач підлягає відрахуванню за порушення п.3.4 договору. Відповідно до Правил прийому до Центральноукраїнського державного університету імені Володимира Винниченка на 2024 рік та на підставі рішення приймальної комісії (протокол №25 від 15.08.2024) [PERSON] зарахована студенткою 1 курсу заочної форми навчання факультету педагогіки, психології та мистецтв за спеціальністю 013 Початкова освіта, про що ректором Університету 15.08.2024 видано наказ №74-ст. На ім`я [PERSON] 13.03.2025 за вих.№01-12/258 ректором Університету направлено претензію, в якій студентці запропоновано у місячний строк погасити заборгованість в сумі 12 546 грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Університету та повідомлено, що у разі не погашення заборгованості ректорат Університету змушений буде звернутися до суду з позовом про її стягнення. Вказана претензія [PERSON] залишена без відповіді, заборгованість останньою не погашена. На підставі рішення студентської ради факультету освітніх наук та мистецтв (протокол №14 від 11.08.2025) деканом факультету на ім`я ректора Університету подано службову записку з проханням відрахувати зі складу студентів 2-го курсу [PERSON] за порушення умов договору у зв`язку з невнесенням останньою плати за навчання, заборгованість складає 12 546 грн. Наказом ректора Університету №63-ст від 20.08.2025 [PERSON] відраховано зі складу студентів 12.08.2025 за порушення умов договору про навчання, борг за навчання складає 12 546 грн. Як слідує з картки оплати навчання [PERSON] станом на 05.11.2025, «сальдо кінцеве» - борг в сумі 12 546 грн. Згідно зі складеним позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] виникла за період з 09.09.2024 до 01.10.2025, при цьому основний борг відповідачки складає 12 546 грн, індекс інфляції 828 грн 04 коп, 3% річних від простроченої суми основного боргу складає 399 грн 07 коп. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною першою ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). За правилами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Як визначено в ч.ч.1, 3 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599, 625 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст.44 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що прийом на навчання до закладів вищої освіти здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади в сфері освіти і науки. Статтею 73 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що вищий начальний заклад відповідно до свого статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги в галузі вищої освіти та пов`язаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності. Частиною 6 ст.73 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє плату освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого закладу освіти; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання. Частиною 2 ст.903 ЦК України передбачено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. В цій справі судом встановлено, що позивач, відповідно до укладеного між сторонами договору про навчання у закладу вищої освіти №13418245 від 15.08.2024, надавав відповідачці [PERSON] платні освітні послуги, а остання зобов`язалася вчасно вносити плату за освітню послугу, яка надається здобувачу закладом, в розмірах, у терміни та в порядку, що встановлені договором. Проте, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором №13418245 від 15.08.2024, відповідачка [PERSON] порушила зазначені вище норми законодавства та умови вказаного договору. Надані позивачем докази підтверджують обставини організації Університетом навчального процесу та того, що має місце заборгованість [PERSON] за надані позивачем освітні послуги в сумі 12 546 грн, яка утворилася за період з 09.09.2024 до 01.10.2025. Позивач у зобов`язанні надати освітню послугу виступав в якості боржника та виконав свої зобов`язання в повному обсязі, навчальний 2024-2025 рік проводився згідно з навчальним планом. В свою чергу, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що послуги з навчання у вказаний період не надавалися, або відповідачка була позбавлена з вини позивача вказані послуги отримувати. З огляду на обставини справи, суд вважає, що [PERSON] мала можливість в будь-який момент припинити (розірвати) договір шляхом подання заяви про відрахування за власним бажанням. Проте остання таким право не скористалася, докази звернення до позивача з відповідними заявами в матеріалах справи відсутні. З моменту укладення договору, за умови відсутності факту його дострокового розірвання, відповідачка взяла на себе зобов`язання, як сторона договору, а отже повинна була сплатити вартість освітніх послуг у визначені договором строк та розміри. При цьому, добровільне ухилення від одержання освітніх послуг у необхідному розмірі не може вважатися невиконанням договору з боку надавача освітніх послуг. Враховуючи наведене, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань відповідачкою та направлені на захист майнових прав позивача, а саме: стягнення коштів в якості сплати боргу за надані відповідачці освітні послуги за навчальний 2024-2025 рік. Доказів, які б свідчили про сплату відповідачкою у добровільному порядку заборгованості в сумі 12 546 грн, матеріали справи не містять, тому вона зобов`язана сплатити позивачу заборгованість у вказаному розмірі. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Враховуючи зазначені положення ЦК України, наявні підстави для стягнення з відповідачки індексу інфляції та 3% річних, нарахованих із суми простроченої заборгованості. З огляду на викладене та враховуючи, що між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з договірного обов`язку відповідачки оплачувати позивачу надані освітні послуги, проте відповідачка в добровільному порядку умови договору не виконує, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідачки боргу з внесення плати за надання освітніх послуг в сумі 12 546 грн, індекс інфляції в сумі 828 грн 04 коп та 3% річних в сумі 399 грн 07 коп. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в сумі 3 028 грн відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на відповідачку.

Outcome: approved