Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

з Франківського районного суду міста Львова до Залізничного районного суду міста Львова, за підсудністю, на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, передано справу №465/6449/25 за позовом представника ТзОВ «Укр кредит фінанс» - Корнійчук Діани Дмитрівни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 1302-4533 від 15.11.2023 року та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2023 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1302-4533, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., строком на 300 днів, із базовим періодом 25 днів, промо-ставкою 1.0 % в день та стандартною ставкою 3.00% в день. Окрім цього додатковою угодою №1 від 17.11.2023 року до договору відкриття кредитної лінії №1302-4533 від 15.11.2023 року між сторонами домовлено про надання додаткових коштів у кредит у розмірі 1200 грн. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка складає 49376 грн., з яких 5200 грн. заборгованість за кредитом, 44176 грн. заборгованість за процентами. Однак позивач просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості а саме: 5200 грн. прострочену заборгованість за кредитом та 20800 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами разом 26000 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання, та оголошенням на офіційному сайті суду. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 15.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1302-4533 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А0288, також даним ідентифікатором підписані правила відкриття кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту. (а.с.11-28). Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 4000 грн, строк кредитування: 300 днів, дату повернення кредиту 09.09.2025 року, промо-ставку 1.00% в день перші 25 днів, стандартну процентну ставку 3.00% за кожен день. Також погоджено умови видачі та повернення коштів. (а.с.11-28) Також, 17.11.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1302-4533, яку відповідачем було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А1974. (а.с. 32-34) На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено лист начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк» - Чаплінської М.В, з якого вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay перерахував кошти по кредитному договору № 1302-4533 від 15.11.2023 року: 15.11.2023 року 4000.00 грн. ID платежу 2391485490, канал LIQPAY, на номер картки [NUMBER] . 17.11.2023 року 1200.00 грн. ID платежу 2392487963, канал LIQPAY, на номер картки [NUMBER] . (а.с. 29-31) Також позивачем долучено довідку про перерахування суми кредиту. (а.с.32) При цьому, суд також враховує, що даний номер платіжної картки [NUMBER] зазначений в договорі № 1302-4533 від 15.11.2023 року, як реквізити надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. (а.с. 17) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказував на те, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 23376 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 26000 грн. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися з 15.011.2023 року по 09.09.2024 року, тобто, в межах дії кредитного договору та на умовах договору. (а.с.36-38) Разом з тим, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за процентами, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Однак, позивач ТОВ «Укр кредит фінанс» після 24.12.2023 року продовжував нараховувати відсотки за ставкою 3%, хоча після 24.12.2023 року мав нараховувати за ставкою 2.5%, з 22.04.2024 року за ставкою 1.5%, з 20.08.2024 року за ставкою 1%, як це передбачено пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що умови укладеного договору позики в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у період після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суперечать діючому законодавству, тому в силу вимог частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. В період з 15.11.2023 по 23.12.2023 позивачем нараховано проценти у розмірі 3460 грн. виходячи з денної процентної ставки 1% та 3%, що не суперечить вимогам частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором у період з 24.12.2023 по 09.09.2024, виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування». Таким чином, у період з 15.11.2023 по 23.12.2023 позивачем нараховано проценти у розмірі 3460 грн., у період з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року 120 днів, відсоткова ставка не повинна перевищувати 2.5% тому сума відсотків за даний період становить 15600 грн (5200*120*2.5%=15600); у період з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року 120 днів, відсоткова ставка не повинна перевищувати 1.5% тому сума відсотків за даний період становить 9360рн (5200*120*1.5%=9360); у період з 20.08.2024 року по 09.09.2024 року 21 день, відсоткова ставка не повинна перевищувати 1% тому сума відсотків за даний період становить 1092 грн (5200*21*1%=1092). Таким чином, сума заборгованості за відсотками становить 29512 грн. а не 44176 грн. як зазначено в розрахунку заборгованості. (а.с. 36-38) Враховуючи, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у зв`язку з частковим списанням заборгованості по відсоткам просить стягнути з відповідача 20800 грн. простроченої заборгованості за відсотками та 5200 грн. простроченої заборгованості за кредитом, разом 26000 грн, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, у повному обсязі. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 26000 грн, яка складається з 5200 грн. суми заборгованості за кредитом, 20800 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422.40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с. 10) Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2422 грн. 40 коп. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved