Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, а також про стягнення аліментів на утримання дітей та на власне утримання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося. Спільне господарство з відповідачем не ведеться, разом не проживають. У шлюбі сторони мають спільних малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має дохід і може надавати таку допомогу. У зв`язку із наведеним просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, та аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку, в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року було прийнято справу до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзиву не надходило. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.10). Як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини. В даному випадку встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу. Спір щодо спільного майна подружжя також в даний час відсутній. Також встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.12-14) Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. У відповідності до ст.180-182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі, який є батьком дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття. Оскільки в добровільному порядку такого утримання [PERSON] не здійснює, і домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Як вбачається зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач обрала стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З приводу розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, те, що відповідач відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерував, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей, суд вважає, що слід позовну вимогу в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково та стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі половини усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення дитиною трьохрічного віку. При цьому, з урахуванням визначеного розміру аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що на утримання дружини слід стягнути аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за дві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 2422,40 грн. (1211,20*2).

Outcome: partial