Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебуввав у зареєстрованому шлюбі від якого мають двоє дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем, з самого народження знаходяться на його утриманні та вихованні. Матиухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не сплачує аліменти згідно судового наказу від 21.12.2017 на утримання сина [PERSON] , [INFO] . За даних обставин позивач звернувся до суду з позовом, просить суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач [PERSON] з самого народження синів неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, приділяла їм мало уваги, часто була відсутня вдома. Дітьми в більшості займався він та його батьки. Приблизно влітку 2019 року [PERSON] забрала молодшого сина [PERSON] та пішла з будинку. З`ясувалося, що вона переїхала в с.Варівці в будинок її батьків. В подальшому він забрав молодшого сина до себе. З того часу мати не приймає участі в житті дітей, не займається їх вихованням та утриманням. Старший син [PERSON] ображений на матір, не хоче про неї згадувати, молодший син [PERSON] в кожній жінці баче маму, говорить про неї. Дітей утримує самостійно за рахунок періодичних заробітків, соціальної допомоги та пенсії своїх батьків. В ході судового розгляду підтвердив надсилання відповідачкою посилок для дітей. А також зазначив, що [PERSON] часто спілкується з мамою телефоном, а [PERSON] відмовляється відповідати на її дзвінки. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та пояснила, що в 2021 році її з будинку вигнали і вона залишила дітей з чоловіком, так як умови будинку її батьків, куди вона переїхала, не дозволяли проживати там дітям. Після цього вона неодноразово приходила побачитися з дітьми, але батьки чоловіка її виганяли. В подальшому вона виїхала в м.Херсон, де познайомилася з [PERSON] , з яким в подальшому зареєструвала шлюб. Від нього вона народила [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Її чоловік [PERSON] був мобілізований та загинув під час її вагітності [INFO] . Таким чином, вона залишилася вдовою з двома маленькими дітьми в м.Херсон. В травні 2025 року вона змогла виїхати в м.Південноукраїнськ Миколаївської області. В подальшому їй подзвонила сестра загиблого чоловіка і запропонувала переїхати до неї в Черкаську область. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою позивача [PERSON] . [PERSON] дітьми не займалася, їсти не готувала. Часто уходила з дома. З моменту, коли [PERSON] залишила чоловіка та дітей, більше її не бачила. Не чула, щоб мати якимось чином спілкувалася з дітьми, передавала їм подарунки, вітала зі святами, тощо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON] та їх дітьми [PERSON] та [PERSON] в її будинку. Одного дня невістка забрала молодшого сина [PERSON] і пішла з їх родини, потім повернула сина, а сама зникла і її місцезнаходження їй не відомо. [PERSON] за час проживання в їх родині часто уходила з дому, декілька днів була відсутньою, потім поверталася. Колись в них зникли гроші, вони запідозрили, що до зникнення грошей причетна невістка і звернулися до поліції. В результаті невістка була визнана винною у вчинені злочину - крадіжки. Після того, як невістка пішла з їх будинку, декілька разів приходила до дітей на початку, в подальшому припинила будь-яке спілкування з дітьми. Онуки знаходяться на їх утриманні, так як син не може знайти роботу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою позивача [PERSON] . Колишня дружина племінника [PERSON] була поганою господаркою, погано доглядала за дітьми. Вже тривалий час як залишила дітей на батька і не приймає участі в їх вихованні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача. Бачив, що [PERSON] часто не жила разом з родиною, залишала дітей на тата та бабусю з дідусем. Сусіди між собою пояснювали її поведінку тим, що вона виховувалася в інтернаті і, скоріш за все, не бачила прикладу нормальних взаємовідносин в сім`ї. При ньому діти про матір не згадують, тільки [PERSON] всіх жінок називає мамою. Крім того, суд поспілкувався з дітьми [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зазначив, що маму не пам`ятає, вона давно від них пішла. Побачити б маму хотів. Посилки від неї тато їм дає. [PERSON] зазначив, що дуже чекає, коли мама його забере до себе, він з нею спілкується телефоном, який йому купила мама. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2013 року, який було розірвано рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року. [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ) є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] , перебувають на його утриманні та вихованні. 21 грудня 2017 року Городоцьким районним судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку виданої Городоцько-Ярмолинецьким відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за період з 12.12.2017 по 01.10.2025 заборгованість зі сплати аліментів по ВП [NUMBER] [PERSON] станом на 01.10.2025 становить 81435,07 грн. Згідно довідки Бедриковецького закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Ромашка» Городоцької міської ради Хмельницької області №24 від 03.12.2024 встановлено, що мати [PERSON] за період відвідування дитиною- [PERSON] дошкільного закладу з дитиною не спілкується, у вихованні сина участі не бере, не з`являлася на батьківські збори, дитячі ранки та свята. За період перебування дитини у дитячому садочку контакт з працівниками підтримує батько [PERSON] , приводить та забирає дитину із садочка, слідкує за зовнішнім виглядом сина, спілкується з вихователями, приходить на виклики, батьківські збори. Згідно характеристики Городоцького ліцею №1 Городоцької міської ради Хмельницької області щодо учня [PERSON] вбачається, що вихованням [PERSON] займається батько та дідусь, дідусь систематично відвідує батьківські збори. Згідно вироку Городоцького районного суду від 02.03.2020 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначено їй покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт. [PERSON] з 16 серпня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявність судимості» [PERSON] станом на 07.01.2025 незнятої чи непогашеної судимості не має. Згідно довідки від 08.05.2025 [PERSON] [INFO] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. Рішенням № 54/2025 від 19.03.2025 Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що діти проживають з батьком, з 2022 року, мати проживає в м.Херсон. Крім того, у висновку зазначено про наявність в матеріалах справи інформаційних листів з освітніх закладів: Бедриковецького закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Ромашка» Городоцької міської ради Хмельницької області, Городоцького ліцею №1 Городоцької міської ради Хмельницької області, які містять інформацію про те, що мати не цікавиться дітьми, не піклується про дітей, вихованням дітей займається батько та дідусь. За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина другастатті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України також неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, віл 26 грудня 2024 року у справі № 137/1411/23. Як вбачається з матеріалів справи відповідач досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, належним чином не приймає участь у їх вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Судом також беззаперечно не встановлено обставин, а позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про те, що мати дітей [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, оскільки вказані твердження базується виключно на поясненнях позивача. Навпаки, в ході судового розгляду було встановлено, що мати дітей намагається поновити стосунки з дітьми, передає їм посилки, спілкується з ними по телефону. Той факт, що з 2021 року мати не бачилася з дітьми пояснюється й життєвими обставинами - агресія російської федерації проти України, життя в окупації, народження дитини в 2022 році, мобілізація та загибель чоловіка, народження дитини в 2025 році, відстань між містами та необхідність піклуватися про двох молодших синів. Зрозуміло, що зазначені обставини обмежують можливість відповідачки навідувати старших дітей, забрати їх до себе, адже вона проживає з молодшими дітьми у сестри свого загиблого чоловіка, яка надала їй тимчасовий примісток. Той факт, що відповідачка спілкується телефоном з сином [PERSON] підтвердив і сам хлопчик і не заперечив й позивач. Старший син [PERSON] відмовляється від спілкування з матір`ю, можливо через образи, але обидві сторони наголосили про спроби матері налагодити стосунки з ним. Також в сукупності з іншими доказами, суд критично оцінює висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради від 19 березня 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). Як вбачається з наданого висновку, який наявний в матеріалах справи, органу опіки та піклування не надано інформації, яка беззаперечно підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, немає ніяких підтверджень, що позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить життя дітей на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дітей повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей. З огляду на викладене, за встановлених судом обставин справи на даний час вищевказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу. Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed