Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 04.08.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №1673575 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ надало [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 грн. шляхом перерахування на картку позичальника, строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день у межах строку кредиту. 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС було укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-04/25 заборгованість [PERSON] складає 87834,99 грн., що на день складання позову складається з заборгованості по тілу 20999,99 грн., по відсотках 56335 грн., пеня 10500 грн. Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір 2422,40 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Куць О.О. (а.с.73-74) Ухвалою судді від 28.10.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та призначено її до судового розгляду. (а.с.75) Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі. (а.с.5) Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.08.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір № 1673575 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». (а.с.7-11) Умовами п. 1.2-1.4 договору про надання споживчого кредиту визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн., який надається позичальнику строком на 350 днів та встановлено періодичність платежів зі сплати процентів, а саме кожні 25 днів. За умовами п. 1.5 договору передбачено, що за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до умов п. 2.1 договору, сторони дійшли згоди про те, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Зазначений договір про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту (а.с.13-14) підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Крім того, 07.08.2024 року [PERSON] підписала додаткову угоду до договору №1673575 від 04.08.2024 року, згідно якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 6000 грн., відтак загальна сума кредиту складає 21000 грн. (а.с.17-18) Судом досліджено правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (нова редакція), затвердженні наказом директора ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» № 22-ФК від 22 квітня 2024 року.(а.с.19-28) Як вбачається з повідомлення ТОВ «Пейтек» № 20250226-2134 від 26.02.2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 04.08.2024 року було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 15000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.32), що збігається із зазначеним у п.2.1 договору номером картки.(а.с.32) З повідомлення ТОВ «Пейтек» № 20250226-2135 від 26.02.2025 року вбачається, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 07.08.2024 року було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 6000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.33), що збігається із зазначеним у п.2.1 договору номером картки.(а.с.32) Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1673575 від 04.08.2024 року, здійсненого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», [PERSON] станом на 24.02.2025 року має заборгованість за вказаним договором в розмірі 87834,99 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20999,99 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 56335 грн.; пені (штрафні санкції) в розмірі 10500 грн.(а.с.29-31) 24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор) укладено договір факторингу № 01.02-04/25 за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. (а.с.34-40) Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025 року встановлено, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право вимоги до [PERSON] за договором № 1673575 від 04.08.2024 року в сумі 87834,99 грн., з яких: 20999,99 грн. - сума основного боргу за кредитом; 56335 грн. - сума нарахованих процентів; 10500 грн. - сума штрафних санкцій.(а.с.47) Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції № 9947 від 25.02.2025 року. (а.с.45) За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладення договору підтверджується наявним у матеріалах справи копією договору про надання кредиту від 04.08.2024 року, який містять електронний підпис відповідача. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «СВЕА ФІНАНС», є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що були укладені між первісним кредитором та відповідачем. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від первісного кредитора грошових коштів не повернула, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №1673575 про надання кредиту від 04.08.2024 року станом на 24.02.2025 року у розмірі 77334,99 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20999,99 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 56335 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені (штрафних санкцій) в розмірі 10500 грн., суд зауважує наступне. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 04.08.2024 року, відповідно і пеня (штрафні санкції) нарахована після 24.02.2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача пені (штрафних санкцій) є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2132,82 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial