Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У липні 2025 року до Городоцького районного суду Львівської області надійшов позов представника позивача адвоката Гриньо Михайла Івановича в інтересах [PERSON] до [PERSON] , в якому просив суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та передачі останньому екземпляру ключів від вхідних дверей квартири; зобов`язати відповідачку забезпечити позивачу безперешкодний доступ до усіх приміщень квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві спільної часткової власності 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Співвласником зазначеної квартири є також відповідачка [PERSON] . З 12.02.2025 відповідачка замінила вхідні замки на дверях квартири без його згоди і з цього часу він вимушений проживати у приватному пансіонаті для літніх людей, щомісячна оплата проживання складає 13000 грн. Своїми діями відповідачка створює позивачу перешкоди в користуванні власністю. З даного приводу позивач звертався з заявами до Львівського районного УП № 2 ГУНП у Львівській області, які рекомендували звертатись до суду в цивільному порядку. В зв`язку з цим позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення, зобов`язання відповідачів усунути (не чинити) перешкоди в користуванні квартирою та надання екземпляру ключів. Крім того, щоб не виникало суперечок спільного проживання в квартирі, є необхідність зобов`язати відповідачку забезпечити позивачу безперешкодний доступ до усіх приміщень в квартирі. 04.08.2025 ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.28). У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просять його задовольнити. Позивач додав, що квартиру отримував він як військовослужбовець, у 2018 році дружина подала на розлучення, наразі він щоб уникати конфліктних ситуацій проживає в пансіонаті, проте надалі оплачувати пансіонат з пенсії не має можливості оскільки дружина стягнула аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. За станом здоров`я працювати не може, проживає виключно на пенсійні виплати. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подала. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заслухавши покази свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач є співвласником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Зазначене підтверджується письмовими доказами: копією свідоцтва про право власності від 19.02.2004, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2022, копією Ордера, копією будинкової книги, квартира складається з двох кімнат. (а.с.9-18) В квартирі [ADDRESS] , зареєстрований з 20.10.2020 [PERSON] (позивач), [PERSON] , (відповідачка), їх син [PERSON] (а.с.13-15) Згідно копії Договору [PERSON] з 12.02.2025 по теперішній час знаходиться у приватному пансіонаті для літніх людей, щомісячна оплата 13000 грн. ( а.с. 19-22) З повідомлення відділення поліції № 1 Львівського РУП № 2 від 14.02.2022 вбачається, що до відділення поліції звернувся [PERSON] з заявою про те, що кривдником [PERSON] йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою. В заяві зазначив, що співвласником квартири, але відповідачка створює непридатні умови для проживання. Для вирішення питання заявнику рекомендовано звернутись до суду. (матеріали розгляду звернення ІТС ІПНП № 511 від 07.02.2022) Свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю позивача пояснила суду, що відповідачка замінила замки на вхідних дверях у квартиру яку отримав її син як військовослужбовець, натепер перешкоджає [PERSON] користуватися квартирою, деякий час її син проживав у матері відповідачки, але після захворювання його не впустили у належну йому квартиру, тепер він не проживає, не може потрапити до квартири, були замінені замки в квартирі. В спірній квартирі проживає син позивача, він не заперечує, щоб батько вселився, однак, відповідачка категорично заперечує. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі 204/3945/17). Судом встановлено, що позивач є співвласником 1/3 частки квартири [ADDRESS] , але не має доступу до спірної квартири внаслідок дій відповідачки. В зв`язку з цим потрібно зобов`язати [PERSON] усунути (не чинити) [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та передати йому один екземпляр ключів від вказаної квартири та вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідно до ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам було роз`яснено, якщо виділ частини в будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом, встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Питання судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Так, зокрема, п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп. З наданих суду письмових доказів встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 1 «Б» групи, яка призначена йому до 30.07.2026 (а.с.25), тому він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З урахуванням наведеного та вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3636 грн. 00 коп. підлягають до стягнення з позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved