Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувсядо суду з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», у якій просив суд зняти арешт, накладений 19.06.2016 постановою державного виконавця Павлоградськогоміськрайонного управління юстиції виконавче проводження № 41537184 на майно, яке належало на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , виключивши з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 6058546, індексний номер 13880004 про арешт нерухомого майна, яке належало на праві приватної власності [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що позивач є сином [PERSON] , померлого [INFO] . Після смерті батька державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа №67764911. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування. Згідно довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на1/4 частину квартири [ADDRESS] зареєстроване станом на 10.05.1994 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 05.05.1994 року ВО «Верстатозавод». Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна суб`єкта сформованого на запит державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Панасенко А.Л. відділу державної виконавчої служби Павлоградськогоміськрайонного управління юстиції від 19.06.2014 року виконавче проводження № 41537184, державним реєстратором Чорнокнижною О.П. Павлоградськогоміськрайонного управління юстиції внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13880004 від 19.06.2014 року про арешт нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] . 20.01.2025 року позивач звернувся до ПавлоградськогоВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з майна з метою спадкування належного його батькові майна. Листом від 13.02.2025 року ПВДВС йому було повідомлено, що у виконавчому провадженні № 41537184 згідно виконавчого листа № 185/2010/13-ц від 26.06.2013 року Павлоградськогоміськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 50 065,28 грн. 14.01.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмір 5 006,53 грн. 19.06.2014 року була винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 28.01.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Станом на 30.01.2025 року заборгованість за вищевказаним виконавчими документами не сплачено. Отже наявність арешту на спадкове майно порушує право позивача на спадкове майно у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 18.04.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача надала відзив на позов, зазначила що 02.09.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNH4KS77080031, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі3 873,76 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник належним чином не виконував зобов`язань, банк звернувся до суду із заявою про стягнення заборгованості. Судом вказана заява задоволена та рішенням Павлоградського районного суду від 29.05.2013 р. стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 50 065, 28 грн. Станом на сьогодні існуюча заборгованість за кредитним договором № PLXRRX12590245 не погашена. Як слідує з Інформації про виконавче провадження, на виконанні Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий лист № 185/2010/13-ц від 26.06.2013 року Павлоградськогоміськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 50 065,28 грн. 14.01.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 22.01.2014 року державним виконавцем виконавчого збору у розмір 5 006,53 грн. винесено постанову про стягнення 19.06.2014 року була винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 28.01.2015 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу. Станом на 30.01.2025 року заборгованість не сплачено. Отже, оскільки виконавче провадження не було закінчено, виконавчий документ не повертався до суду, відтак немає підстав для зняття арешту з майна боржника. Просила відмовити у задоволені позову. Представник ПавлоградськогоВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надала письмові пояснення у справі. Зазначила, що у період з 14.01.2014 по 28.01.2015 року у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/2010/13-ц від 26.06.2013 року Павлоградськогоміськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 50 065,28 грн. 19.06.2014 року винесена постанова звернення стягнення на майно боржника, відомості про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження з реєстраційним номером № 6058546 зареєстрованого 19.06.2014. 28.01.2015 року державним виконавцем за виконавчим провадженням про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 28.01.2015 року державним виконавцем за виконавчим провадженням № 41537184 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, у письмових поясненнях просила розглянути справу без представника Відділу. На підставіч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.06.2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано станом на 10.05.1994 року за [PERSON] 1/4 частина квартири, [PERSON] 1/4 частина квартири та [PERSON] 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.05.1994 ВО «Верстатозавод» станом на08.08.2005 за [PERSON] 1/4 частина квартири на підставі договору дарування посвідченого 08.08.2005 [PERSON] за р № 1-3467. [INFO] [PERSON] помер. Позивач як спадкоємець померлого батька звернувся доПершої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна суб`єкта сформованого на запит державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Панасенко А.Л. відділу державної виконавчої служби Павлоградськогоміськрайонного управління юстиції від 19.06.2014 року виконавче проводження № 41537184, державним реєстратором Чорнокнижною О.П. Павлоградськогоміськрайонного управління юстиції внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13880004 від 19.06.2014 року про арешт нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] . За інформацією Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 14.01.2014 по 28.01.2015 року у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/2010/13-ц від 26.06.2013 року Павлоградськогоміськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 50 065,28 грн. 19.06.2014 року винесена постанова звернення стягнення на майно боржника, відомості про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження з реєстраційним номером № 6058546 зареєстрованого 19.06.2014. 28.01.2015 року державним виконавцем за виконавчим провадженням про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 28.01.2015 року державним виконавцем за виконавчим провадженням № 41537184 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України, (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу (ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст. ст. 1258, 1255-1261 ЦК України. В силу положень ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, позивач набув права на спадщину, до складу якої входить 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Звертаючись з позовом, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, належного спадкодавцеві [PERSON] , який накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих проваджень, тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав. Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Пунктом 4 частини 1 статті 47 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. В силу частини 5 статті 47 цього Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Судом встановлено та матеріали справи не містять інформації щодо повторного пред`явлення відповідачем виконавчого листа № 185/2010/13-ц від 26.06.2013 року Павлоградськогоміськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 50 065,28 грн. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.1281 ЦК України у редакції, чинній на час відкриття спадщини, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідачем з вимогою до спадкоємців в порядку та у строки, визначеніст.1281 ЦК України. Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч.1 ст.317 ЦК України, - права розпорядження майном. Згідно з положеннями ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна правовапозиція викладенау постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20). Судом встановлено, що позивач не є стороною виконавчого провадження, тому його право підлягає захисту в порядку позовного провадження, шляхом подання позову. Оскільки відсутні підстави для залишення арешту, накладеного на спадкове майно, вимог до спадкоємців відповідачем не пред`являло, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у порядку частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Outcome: approved