Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

у березні 2025 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання [PERSON] про продовження строку дії рішення суду про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною. Заявник обґрунтовувала заяву тим, що [PERSON] , [INFO] , визнана інвалідом 1 групи дитинства, довічно, з діагнозом «шизофренія». Вона продовжує хворіти, що свідчить про продовження хронічного, стійка психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або керувати ними). Крім того, [PERSON] унаслідок наявних у неї захворювань, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, без сторонньої допомоги і контролю не може самостійно здійснювати фізіологічні потреби та гігієну особи, приймати ліки, не може повноцінно здійснювати дієздатність (майнові права, в тому числі утримання та обслуговування майна здійснення комунальних платежів тощо), а тому є необхідність встановлення над нею постійної опіки. Ухвалою суду від 06.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та з метою представництва інтересів [PERSON] до участі у розгляді справи залучено адвоката. Ухвалою суду від 03.04.2025 у справі призначено судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON] , провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 11.12.2025 провадження у справі поновлено, її розгляд призначено на 07.01.2026. У судовому засіданні Заявник свої вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту заяви. Представник [PERSON] адвокат Чепурна Н.В. та представник заінтересованої особи Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Положенням ст. 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 1 статті 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2020 у справі № 607/17674/19 [PERSON] визнано недієздатною та призначено [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] , поклавши на неї права та обов`язки, передбачені ст. 67 ЦК України. Строк дії зазначеного рішення встановлено два роки, з дня набрання рішення законної сили становить строк до 5 січня 2023 року та був продовжений рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21.02.2023 у справі 750/9268/23 до 20.03.2025 (а.с. 9-10,11). Згідно з ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 522 від 20.11.2025, у [PERSON] , [INFO] , мають місце ознаки хронічного, стійкого психічного розладу в формі резидуальної шизофренії (F 20.5 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 54-58). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 313 від 01.12.2009 [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства довічно (а.с. 14). Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для продовження строку дії рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки. Ураховуючи, що [PERSON] визнано недієздатною рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2020 у справі № 607/17674/19, а у клопотанні заявник помилково просить продовжити строк дії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.02.2023, яким такий строк продовжувався, з огляду на положення ч. 3 ст. 294 ЦПК України, суд вбачає підстави для виходу за межі вимог клопотання та його задоволення саме в частині продовження дії судового рішення, яким було встановлено недієздатність. Відповідно до частини другої ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Згідно абзацу третього статті 15 Закону України «Про судову експертизу» проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. На підставі викладеного,

Outcome: approved