Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 серпня 2025 року, їй стало відомо про заблокування належного їй карткового рахунку у AT КБ «Приватбанк», на який їй мають поступати кошти по догляду за дитиною, відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми". Арешт накладено згідно постанови про арешт рахунку, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В., у провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 68296928, від 21.01.2022 року, про стягнення боргу на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. від 11.06.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 66140, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» 7760,00 грн. за кредитним договором № 982869 від 21.08.2020 року, укладеним між [PERSON] та ТOB «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Копію постанови про відкриття виконавчого провадження позивач не отримувала, так як з 2017 року, не проживала за адресою своєї реєстрації. Станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження позивач перебувала у Чехії, і приїхала із-за кордону в січні 2024 року. Позивач вважає, що вищезазначений виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню вказаний виконавчий напис. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 23.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Панченко Д.І. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, заявлені позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Також просять стягнути в користь позивача судові витрати в сумі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. В разі неявки до суду відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник відповідача у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23). Відзив на позов до суду не подав. Приватний нотаріус Києво Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В. у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23). Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21.08.2020 між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 982869, відповідно до якого [PERSON] надано грошові кошти у розмірі 2 000 грн. 25.08.2025 позивач дізналася про заблокування її карткового рахунку у АТ КБ «Приватбанк», на який мають надходити кошти по догляду за дитиною, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Арешт рахунку здійснено на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. ВП №68296928 від 21.01.2022. Позивач зазначає, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримувала, оскільки із 2017 року не проживала за місцем реєстрації, а станом на день вчинення виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження перебувала у Чехії та приїхала з-за кордону в січні 2024. Окрім того, ні від відповідача, ні від приватного нотаріуса листа вимоги про погашення заборгованості по кредиту позивач не отримувала, а відтак заборгованість не має ознак безспірності. 11.06.2021 в м. Вишневе Київської області вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка є боржником за Кредитним договором 982869 від 21.08.2020, укладеним з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги № 1-26/04/2021 від 26.04.2021 є ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитним договором № 1-26/04/2021 від 26.04.2021 є ТОВ «ФК «АЙКОНС», заборгованості за кредитним договором № 982869 від 21.08.2020. Загальна сума, що підлягає стягненню, - 7 760,00 грн. Зареєстровано в реєстрі за №66140 (а. с. 9). В подальшому ТОВ «ФК «АЙКОНС» звернувся із заявою про примусове виконання виконавчого напису до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області, та приватним виконацем Турським О.В. відкрито виконавче провадження ВП 68296928 від 21.01.2022, про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «АЙКОНС» заборгованості в сумі 7 760,00 грн. (а. с. 14). Позивач вважає, що виконавчий напис № 66140 від 11.06.2021 приватного нотаріуса Києво Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. є протиправним, тобто таким, що винесений із порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки заборгованість не має ознак безспірності, так як позивачем не отримано листа - вимоги про погашення заборгованості по кредиту. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Згідно з п. 3.1 та п. 3.4 Глави 16 Розділу ІІ «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (у редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 11.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. У матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір № 982869 від 21.08.2021 посвідчений нотаріально, дана обставина також не спростована відповідачем, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису нотаріусом. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 06.10.2021 у справі № 361/4793/20 (61-5910св21). Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачу направлено письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що під час вчинення спірного виконавчого напису у нотаріуса не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З огляду на наведене, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 201/11696/16-ц. Враховуючи викладене вище та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЙКОНС» заборгованості у сумі 7 760, 00 грн. таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено без дотримання вимог, встановлених ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «ФК «АЙКОНС» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211, 20 грн. За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що 29.08.2025 між [PERSON] та адвокатом Панченком Д.І. укладено договір про надання (правничої) допомоги. Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги, сторони досягли згоди, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн. позивачем надано акт виконаних робіт приймання передачі послуг професійної правничої допомоги з зазначенням обсягу послуг правничої допомоги замовнику, квитанцію від 18.09.2025. Таким чином, [PERSON] підтверджено належними доказами понесення нею судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. З огляду на викладене та

Outcome: approved