Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно позовних вимог просила суд: визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.1972 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 28.11.1983 року №1573 надано службову ЖЕУ-604 однокімнатну квартиру [ADDRESS] двірнику-смотрителю будинків ЖЕУ-604 гр-ну [PERSON] з сім?єю з трьох чоловік: він, дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , 1973 року народження. Враховуючи зазначене, подружжя разом із сином вселилися до вказаної квартири відповідно до ордеру № 2672 від 02.01.1984 року. 31.10.1991 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. [INFO] помер син подружжя - [PERSON] та був знятий з реєстраційного обліку. Враховуючи вищезазначене, у вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. Проте, після розірвання шлюбу відповідач з вказаної квартири з?їхав та з 1992 року проживає по [ADDRESS] . Крім того, факт не проживання у вказаній квартирі відповідача, а лише позивача підтверджується Актами від 10.12.2024 року та від 06.03.2025 року та відповідно підтверджується довідкою № 46 від 06.03.2025 року, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Враховуючи вищевикладене, починаючи з 1992 року тягар утримання вказаної квартири, в тому числі оплата комунальних послуг, тощо лежить на позивачі. Так, відповідно до заяви позивача від 07.11.2003 року (за життя сина) остання просила переоформити особовий рахунок для оплати комунальних послуг на неї та нараховувати послуги на 2-х осіб (позивача та сина). Відповідач своєю заявою не заперечував про переоформлення рахунку на позивача, внаслідок чого особові рахунки щодо сплати комунальних послуг було переоформлено на позивача та яка їх сплачувала самостійно з 1991 року. Крім того, на підставі клопотання позивача, Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 410 від 25.06.2025 року виключено з числа службових жилих приміщень КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. 05.11.1972 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №30, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до архівного витягу від 21.10.2024 року № 068/05-12/2411 із рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 28.11.1983 року № 1573 надано службову ЖЕУ-604 однокімнатну квартиру [ADDRESS] двірнику-смотрителю будинків ЖЕУ-604 гр-ну [PERSON] з сім?єю 3 чоловіки: він, дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , 1973 року народження. Відповідно до ордеру № 2672 від 02.01.1984 року, виданого [PERSON] відповідач разом з сім`єю вселились до вказаної квартири. 31.10.1991 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.05.2002 року. Згідно довідки № 462 від 12.03.2003 року відповідач проживає по [ADDRESS] з 1992 року по даний час без реєстрації місця проживання. Крім того, факт не проживання у вказаній квартирі відповідача, а лише позивача підтверджується Актами від 10.12.2024 року та від 06.03.2025 року за підписами сусідів будинку та довідкою № 46 від 06.03.2025 року, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», згідно з якою відповідно акту обстеження фактичного проживання від 06.03.2025 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , [INFO] . На підставі клопотання позивача, Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 410 від 25.06.2025 року виключено з числа службових жилих приміщень КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Випадки, коди житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, визначені у ч.3 ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті (ч.5 ст. 71 ЖК України). Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Також суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, обґрунтовані тим, що він з 1992 року не проживає в спірній квартирі. При цьому, судом враховуються роз`яснення, викладені п.10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані позивачем докази, суд відзначає, що вони містять відомості про те, відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації протягом більше 20 років. Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, суду були надані докази того, що відповідач понад встановлений 6-місячний строк, не проживає у спірній квартирі без поважних причин. За таких обставин позивач правомірно вимагає визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд знаходить вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved