Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Представник позивачки звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що у період з 1949 по 1962 роки [PERSON] та [PERSON] спільно проживали без укладення шлюбу у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у подружжя народилась дитина [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 21.05.1957 у графі «Батько» не було нікого зазначено. 23.02.1950 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, в результаті чого прізвище дружини змінено на [PERSON] . За життя батько позивачки [PERSON] працював у сільському господарстві і отримав право на земельну частку (пай) площею 5, 5 умовних кадастрових гектарів та на його ім`я видано сертифікат серії ЧН № 051425 від 18.10.1996 року. [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] . Під час перевірки документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме - на земельну частку (пай), було виявлено відсутність оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), а тому нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини, та правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому представник позивачки просить суд: - встановити юридичний факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , був батьком позивачки [PERSON] ; - встановити юридичний факт, що [PERSON] дійсно постійно проживала на час відкриття спадщини разом з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на [ADDRESS] ; - визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 051425 від 18.10.1996 року в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 05 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадженя та призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2025 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05 січня 2026 року. Також на підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріально округу Новака О.В. відомості про коло спадкоємців після смерті [PERSON] . В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради - в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] (російською мовою), графа «Батько» не заповнена, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.20) Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (повторного) 23 лютого 1970 року [PERSON] та [PERSON] одружились. Прізвище дружини після одруження- [PERSON] (а.с.18) Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 83 роки (а.с.19) Згідно довідки Понорівського старостинського округу Талалаївської селищної ради від 01 вересня 2025 року [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті [INFO] по [ADDRESS] . Разом з ним проживала дочка [PERSON] , з якою вели спільне господарство (а.с.25) Згідно довідки Понорівського старостинського округу Талалаївської селищної ради від 15 вересня 2025 року [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично проживала по [ADDRESS] (а.с.24) Згідно довідки Понорівського старостинського округу Талалаївської селищної ради від 04 вересня 2025 року [PERSON] за власний рахунок похоронила [PERSON] який помер [INFO] (а.с.23) Згідно довідки Понорівського старостинського округу Талалаївської селищної ради від 04 вересня 2025 року земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва рілля площею 3, 1466 га та сінокіс і пасовище, які розташовані на території колишньої Понорівської сільської ради під номером 27, належать [PERSON] . Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 051425 згідно з яким [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Понори» розміром 5, 5 в умовних кадастрових гектарах (а.с.27) Повідомленням приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Новака О.В. від 15.10.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки заявницею не надано правовстановлюючих документів (сертифікату) на земельну частку (пай) та не надано документів для підтвердження родинних відносин із спадкодавцем (а.с.21) У районній газеті «Трибуна хлібороба» поміщено оголошення про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 051425, виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним (а.с. 31) Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, вирішуючи вимогу позивачки про встановлення юридичного факту, що померлий [PERSON] був її батьком, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст. ст. 293, п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Окрім того, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , так як долучені позивачкою копії документів дають можливість встановити факт, що вони були батьком і донькою. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачкою, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивачки про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом з [PERSON] , суд виходить з наступного. На підставі ч.ч. 3, 5 ст 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із довідками Понорівського старостинського округу позивачка проживала без реєстрації по [ADDRESS] разом з батьком до дня його смерті та похоронила його за свої кошти. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем - своїм батьком - на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Згідно положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, постійно проживала разом із спадкодавцем - своїм батьком - на час відкриття спадщини - до дня його смерті, зазначений факт підтверджується матеріалами справи, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання позивачки з батьком є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Розглядаючи вимогу позивачки про визнання за нею права на земельну частку (пай), що належала її батьку [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Спадкодавець [PERSON] помер у 1996 році, під час дії ЦК УРСР, положення якого необхідно застосовувати до даних правовідносин. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки вона не змінене заповітом. Стаття 530 ЦК УРСР встановлює, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, успадковують в рівних частках, зокрема, брати і сестри по мерлого (друга черга). Згідно ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, при вирішенні позову судом застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Системний аналіз положень Розділ VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР. Згідно положень ЦК УРСР до складу спадщини померлого [PERSON] ввійшло і право на земельну частку (пай), яке він набув за життя, і яке в свою чергу увійшла до складу його спадщини, яку успадкувала позивачка [PERSON] , але не може належним чином оформити свої спадкові права, оскільки оригінал правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) - втрачено. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Так як спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), але це право на даний час залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом після його смерті - його дочкою позивачкою [PERSON] , яка є спадкоємцем, прийняла спадщину належним чином та займається її оформленням, що підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, то до позивачки, як спадкоємиці за законом після смерті батька переходить право на прийняття спадщини в повному об`ємі, зокрема і на земельну частку (пай), що належала її батьку за життя. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved