Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Представниця позивача Лисенко О.С. у серпні 2025 року звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19.12.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 19.12.2024-100000344, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 9000 грн строком на 140 днів з умовою сплати: відсотків за ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за день за користування кредитом протягом 7 перших чергових періодів користування кредитом; відсотків за ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 5% від суми кредиту, що дорівнює 450 грн та нараховується у день видачі кредиту; неустойки в розмірі 135 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконувала належним чином, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 22510 грн, яка складається з такого: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн; заборгованості по процентам у розмірі 8110 грн; комісії у розмірі 900 грн; неустойки у розмірі 4500 грн. Посилаючись на вказані обставини, представниця позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 19.12.2024-100000344 від 19.12.2024 у розмірі 22510 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 14.08.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 17.09.2025 представник відповідачки адвокат Єлісєєв Д.О. подав відзив на позов, у якому вказав, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку, є правильними. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора). Також матеріали справи не містять квитанції про видачу кредиту відповідачці. З доданих до позову документів не можливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснені операції. Грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника, про якого відсутні відомості у кредитному договорі. Сума заборгованості за відсотками, які заявлені за кредитним договором у розмірі 8110 грн, є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача». Нарахування комісії за кредитним договором є безпідставним з огляду на ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вимога про стягнення неустойки є безпідставною, оскільки кредитний договір укладено 19.12.2024, а неустойка (штраф, пеня) нараховані з 24.02.2024 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем. Тому представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позову. 24.09.2025 представник позивача Ларіонов К.О. подав відповідь на відзив, у якому крім обставин зазначених у позовній заяві, також вказав, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі, що прирівнюється до письмової. Відповідачка підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодилася на відповідні умови кредитування. Також відповідачкою не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Видача кредитних коштів підтверджується квитанцією № 599683939 від 19.12.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Кошти були перераховані на картковий рахунок відповідачки, номер якого був нею зазначений у кредитному договорі (заявці). Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідачки не надав до суду виписку по рахунках відповідачки в банківських установах, у тому числі по рахунку 5167-80ХХ-ХХХХ-0642, який відповідачка зазначила у договорі, як номер особистого платіжного засобу, не надав виписку банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку як первинного бухгалтерського документу є безпідставними, оскільки позивач не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Заперечуючи правильність розрахунку спірної заборгованості відповідач не зробив власного розрахунку. Під час формування довідки про заборгованість та розрахунку суми позовних вимог було враховано суми здійснених відповідачем часткових сплат. Нарахування комісії є правомірним, оскільки відповідач підтвердив своїм підписом у договорі, що ознайомлений з умовою сплати комісії та неустойки. Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», на підставі яких за договорами, укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачкою був укладений 19.12.2024, тобто після набуття змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною та підлягає стягненню. Ухвалами суду від 30.09.2025 та від 18.11.2025 за клопотаннями представниці позивача витребувано докази у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив вказав, що просить суд проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідачки у судовому засіданні проти позову заперечив пославшись на обставини викладені у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 19.12.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] шляхом підписання заявки та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) був укладений кредитний договір № 19.12.2024-100000344, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 9000 грн строком на 140 днів з умовою сплати: відсотків за ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за день за користування кредитом протягом 7 перших чергових періодів користування кредитом; відсотків за ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 5% від суми кредиту, що дорівнює 450 грн та нараховується у день видачі кредиту; неустойки в розмірі 135 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також сторонами був погоджений графік платежів та інші умови кредитування (а.с. 23-29). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту договору, вбачається, що у ньому визначені основні істотні мови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом із тим, суд не приймає як складову частину кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачкою паспорт споживчого кредиту, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. На виконання умов вказаного договору, позичальниці [PERSON] 19.12.2024 було перераховано кредитні кошти в розмірі 9000 грн на картковий рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Ощадбанк» (а.с. 13, 104-107). Отже, судом установлено, позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці кредит у розмірі 9000 грн. З цих підстав суд відхиляє доводи представника відповідачки про відсутність доказів надання кредиту відповідачці. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Всупереч умов кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого, станом дату подання позову до суду (12.08.2025) утворилася заборгованість у розмірі 22510 грн, яка складається з такого: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн; заборгованості по процентам у розмірі 8110 грн; комісії у розмірі 900 грн; неустойки в розмірі 4500 грн (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачкою не надано. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 17110 грн підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом із тим, суд погоджується із позицією сторони відповідача та вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту в розмірі 900 грн зважаючи на таке. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Отже умова договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту фактично є нікчемною. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц. З цих підстав суд відхиляє доводи сторони позивача про правомірність нарахування комісії. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором зважаючи на таке. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час. Таким чином, нарахована позивачем неустойка в розмірі 4500 грн підлягає списанню позивачем, як кредитодавцем. Відтак, позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 32). Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені на 76,01%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1841,27 грн.

Outcome: partial