Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дітей сторін- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтований тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, останні є батьками [PERSON] та [PERSON] , які перебувають на утриманні позивача і проживають з ним. Позивач займається вихованням та доглядає доньок, виконує свої обов`язки в організації домашнього побуту, дітям створені всі належні умови для виховання та розвитку. Відповідач вже 6 років не займається доглядом і вихованням доньок, не забезпечує належного фізичного, морального та духовного розвитку дітей, вела аморальний спосіб життя, будь-яких дій, щоб налагодити відносини з доньками не здійснює, аліменти, що визначенні судовим наказом від 02 жовтня 2024 року, на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходу, не сплачує, станом на 08 квітня 2025 року заборгованість складає 12857,39 грн. Позивач не створює перешкод у спілкуванні відповідача із доньками, але відповідач байдужа до долі дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дітей. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 23 липня 2025 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Під час підготовчого провадження відзив чи заперечення на позов відповідачем не подані. У судовому засіданні 03 та 22 грудня 2025 року позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги за обставин згідно з позовною заявою, пояснивши, що відповідач упродовж 7 років самоусунулась від виховання та утримання дочок, де проживає відповідач-йому не відомо, на майбутнє буде необхідне вивезення дочок за кордон і на це необхідна згода матері; спору про місце проживання дочок не було; його визнано батьком дочок у 2022 році. Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником позивача адвокатом Гордієць В.С.. Малолітня [PERSON] , [INFO] , яка досягла 13-річного віку, у судовому засіданні 03 грудня 2025 року в присутності психолога та одночасно представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О. в порядку ст.171 СК України пояснила, що проживає разом із батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] , який їх утримує і виховує, готує їсти, ходить на батьківські збори; вона займається в спортивній футбольній школі; 2 тижні тому була в гостях у матері, яка живе поряд з гімназією №14, спілкується з матір`ю по телефону, 2-3 рази в тиждень мати їй телефонує, хоче спілкуватись з матір`ю без ночівлі у неї; мати спілкувалась із батьком щодо суду; з матір`ю не проживає близько 6 років; просить позбавити матір батьківських прав, оскільки «…багато пила, не хотіла бачити нас з батьком…». Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка досягла 15-річного віку, у судовому засіданні 03 грудня 2012 року в присутності психолога та одночасно представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О. в порядку ст.171 СК України пояснила, що проживає разом із батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] , який їх утримує і виховує, готує їсти, ходить на батьківські збори; мати проживає біля покровської церкви і вона ходила до неї, коли почався суд; вона спілкується з матір`ю, вчора ходили разом по гриби, до цього рідко спілкувались-раз на тиждень; після початку війни матері не бачила; коли попросить-мати надає гроші; на день її народження мати дала 1000 грн; мати не хоче її утримувати; має намір спілкуватись із матір`ю; просить позбавити матір батьківських прав, оскільки мати «…вживала спиртне, і вона на неї образилась, обіда, мати їй брехала, обіцяла подарунки і не дотрималась своїх обіцянок…». Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Єрофєєва Л.Г. у судовому засіданні 22 грудня 2025 року вважала за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідач з 2018 року періодично вживала алкогольні напої і їй надавався шанс на виправлення, позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дітей. Згідно із заявою від 22 грудня 2025 року (отриманої судом 19 грудня 2025 року) відповідач [PERSON] позов визнає, судовий розгляд просить провести за відсутності. Інші заяви, клопотання учасників по справі станом на 22 грудня 2025 року відсутні. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з повторними свідоцтвами про народження від 05 серпня 2022 року, від 06 серпня 2022 року є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішеннями виконкому Ніжинської міської ради від 27 квітня 2023 року місце проживання дітей [PERSON] , [PERSON] визначено з батьком [PERSON] .. Станом на час розгляду справи позивач разом із дітьми проживає в [ADDRESS] . Згідно з довідкою Ніжинської ДЮСФШ від 01 квітня 2025 року [PERSON] , [PERSON] займаються у даній футбольній школі, зі слів тренера вихованням дітей займається їх батько. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 15 травня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (за нестворення належних умов для навчання і проживання дітей [PERSON] , [PERSON] за місцем проживання [ADDRESS] ) з накладенням адміністративного стягнення у виді попередження. Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду від 02 жовтня 2024 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 19 вересня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з даними розрахунку Ніжинським ВДВС заборгованості зі сплати аліментів боржник [PERSON] станом на березень 2025 року має заборгованість у розмірі 12857,39 грн, відомості про сплату аліментів відсутні. Відповідно до довідки Ніжинської гімназії №14 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 31 березня 2025 року [PERSON] та [PERSON] навчаються у даному закладі, утримання та виховання яких здійснюється [PERSON] , мати [PERSON] у вихованні дітей участі не бере, з класним керівником та адміністрацією закладу не спілкується, батьківські збори не відвідує. Висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 15 травня 2025 року підтверджується доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дочок [PERSON] та [PERSON] з підстав невиконання батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України»). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім-права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17. За поданими суду доказами відповідач [PERSON] не в достатній мірі здійснює догляд своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , які досягли відповідно 15 та 13-річного віку, та їх виховання, також відповідач тривалий час проживає окремо від дітей. Також судом враховується думка у судовому засіданні дітей [PERSON] та [PERSON] , які вказали про періодичне спілкування із матір`ю та висловили намір і щодо подальшого спілкування з нею, при цьому вказали про необхідність позбавлення батьківських прав матері. Вказані думки дітей не є визначальними при вирішенні справи і враховується судом у сукупності поданих суду доказів, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, і може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього (чи неповнолітнього) віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Також судом враховується поведінка відповідача [PERSON] під час судового провадження, під час якого встановлене її зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , і після відкриття провадження у справі 28 квітня 2025 року суду подана заява представника відповідача адвоката Гринь Л.В. від 28 травня 2025 року про ознайомлення із справою та відкладення підготовчого засідання, також подане 10 червня 2025 року клопотання представником відповідача про відкладення судового розгляду через зайнятість представника. У подальшому 23 липня 2025 року представником відповідача адвокатом Гринь Л.В. подана заява про визнання позову та зменшення судового збору, про розгляд справи за відсутності. 27 листопада 2025 року відповідачем [PERSON] особисто подано до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності. Протокольною ухвалою суду від 03 грудня 2025 року визнано обов`язковою особисту явку відповідача для заслуховування особистих пояснень у судове засідання на 22 грудня 2025 року. Згідно із заявою від 22 грудня 2025 року (отриманої судом 19 грудня 2025 року) відповідач [PERSON] позов визнає, судовий розгляд просить провести за відсутності. Вказане у сукупності свідчить про достатню комунікацію відповідача із судом під час вирішення цієї справи, залучення представника своїх інтересів, що вказує про її зацікавленість у збереженні зв`язків зі своїми дітьми і бажанні брати участь у їх вихованні, при цьому заяви відповідачапро визнання позову за поданими суду матеріалами суперечать закону, у зв`язку з чим суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, також суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Також судом враховується відсутність доказів на підтвердження віднесення відповідача [PERSON] до особи, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин станом на 22 грудня 2025 року не відповідає інтересам [PERSON] та [PERSON] .. Такими обставинами не є і не сплата нею аліментів на виконання судового наказу. Також відсутність спільного проживання відповідача з дітьми не є підставами для позбавлення останньої батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Також позивачем [PERSON] у судовому засіданні зазначено, що позбавлення батьківських прав необхідне зокрема і для вирішення питання про виїзд дітей за кордон, при цьому станом на 22 грудня 2025 року суду не подано будь-яких даних з відповідними доказами щодо перешкоджань відповідача у цьому, а судове рішення є наслідком наявних спірних правовідносин сторін і не може регулювати права та обов"язки сторін у майбутньому. Також суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, оскільки він не містить відомостей стосовно наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав щодо двох дітей 13 та 15-річного віку. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Таким чином, наразі позбавлення батьківських прав відповідача не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини. Також суд зазначає, що відповідач має брати більш активну та достатню участь у вихованні та утриманні своїх дітей, і встановлені обставини вказують на наявність підстав для того, аби попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, при цьому відповідач має зважати на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по справі №149/2510/21, від 09 червня 2023 року по справі №591/6037/21, від 06 березня 2024 року по справі №317/2256/22). З даних підстав позов про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає, натомість відповідач попереджаєтьсясудом про необхідність зміни ставлення до виховання своїх дітей [PERSON] , [PERSON] , із покладенням на орган опіки та піклування Ніжинської міської ради Чернігівської області контролю за виконанням нею батьківських обов`язків. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та органом опіки під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказане судове рішення відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України ухвалене та проголошене 02 січня 2026 року.

Outcome: dismissed