Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про про припинення права власності на частку у спільному майні, з виплатою грошової компенсації та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [PERSON] (далі - Позивач) належить на праві приватної (спільної часткової) власності 5/6 (п`ять шостих) часток квартири [ADDRESS] , загальною площею 23,3 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м. Решта 1/6 (одна шоста) частка у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] (далі - Відповідач), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] (далі - квартира), вона знаходиться на 5 поверсі та складається з таких приміщень: коридор - площею 2,30 кв.м., кімната - площею 12,40 кв.м., кухня - площею 4,90 кв.м., санвузол - площею 2,70 кв.м., балкон - площею 1,00 кв.м.. Згідно з висновком експерта №52, виконаного експертом СП Західно-Український Експертно-Консультативний Центр, ринкова вартість даної квартири становить1054407,00 (один мільйон п`ятдесят чотири тисячі чотириста сім) гривень. 1/6 (одна шоста) частка від ринкової вартості квартири становить - 175734,50 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 50 коп. Враховуючи площу квартири, яка належить Відповідачу, дана частка є незначною та не може бути виділена в натурі. Крім того, пунктом 5.19 Державних Будівельних Норм В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року №87, передбачено нормативну площу для виділення окремої однокімнатної квартири не менше ніж 28 кв.м. Отже, власнику 1/6 частини квартири, не достатньо площі 3,90 кв.м для виділення в натурі окремої однокімнатної квартири з загальної площі спірної квартири. Більше того, згідно висновку експерта №52 відсутня технічна можливість поділу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на дві ізольовані частини (квартири), у співвідношенні часток співвласників 5/6 (п`ять шостих) до 1/6 (однієї шостої) відповідно до вимог нормативно правових актів в галузі будівництва. Крім того, спільне володіння і користування Позивача з Відповідачем квартирою є неможливим. Відповідач зареєстрована у квартирі, однак витрат на її утримання не несе, оскільки право власності на квартиру до 03.04.2025 (момент реєстрації права власності на 1/6 частку квартири за Відповідачем) було зареєстровано тільки за Позивачем. Оскільки, спільне користування квартирою є неможливим, частка відповідача є незначною, вона не може бути виділена в натурі та відсутня технічна можливість поділу квартири у відповідності до часток співвласників, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з пропозицією викупити належну їй 1/6 частку квартири, однак Відповідач відмовляється її продавати. З огляду на це, Позивач змушений звертатися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Водночас, припинення права власності Відповідача на 1/6 частки у квартирі, не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї, оскільки їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , де вона фактично і проживає. Зазначена квартира належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 3.08.1994, виданого Органом по приватизації Заставнівнівської міської ради на ім`я [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , 22 вересня 1994 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого прізвище дружини змінено на [PERSON] . Таким чином, саме Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на зазначену квартиру, вона розташована на II поверсі II поверхового будинку та складається, зокрема, з 2 кімнат житловою площею 30,0 кв.м.,: 1-а кімната 13,80 кв.м., 2-а кімната 16,20 кв.м. Загальна площа квартири становить 48,30 кв.м.. Отже, з огляду на належність Відповідачу на праві приватної власності іншого нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 48,30 кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., припинення її права власності на 1/6 частку у квартирі [ADDRESS] , яка складає 3,90 кв.м., не завдасть істотної шкоди ні їй, ні членам її сім`ї. Тим більше припинення права власності Відповідача на 1/6 частку у квартирі [ADDRESS] , супроводжується з одночасною виплатою їй грошової компенсації, яка попередньо внесена Позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Чернівецькій області, що підтверджується платіжною інструкцією №2.193248173.1 від 24.06.2025, що сприяє дотриманню справедливого балансу між сторонами. Таким чином, враховуючи вищенаведене, наявні всі підстави, передбачені ст. 365 ЦК України для припинення права власності Відповідача на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , з наступною виплатою їй грошової компенсації у розмірі 175734,50 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 50 кой. Попередній розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається із суми судового збору та витрат на залучення експерта у розмірі 8740,00 грн. На підставі вищезазначеного, просить суд: 1) Припинити право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на належну їй 1/6 (одну шосту) частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2025, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною, зареєстрованого в реєстрі за №662. 2) Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/6 (одну шосту) частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2025, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Русланою Борисівною, зареєстрованого в реєстрі за №662. 3) Виплатити з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію вартості 1/6 (однієї шостої) частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в сумі 175734,50 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 50 коп. 4) Стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , понесені судові витрати, які складаються із суми судового збору та витрат на залучення експерта у розмірі 8740,00 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 11.07.2025 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/7942/25 та призначила справу до розгляду у підготовчому провадженні. 08.08.2025 відповідач надала письмову заяву, де зазначила, що позов не визнає просила відмовити у задоволені позову з наступних підстав. Із своїм чоловіком [PERSON] прожили разом 31 рік. У 2003 році у її сина народилась донька її унука [PERSON] . Її невістка матір онуки помирає 2007 року і з 2007 року онука виховується нею і чоловіком. Її син через хворобу був комісований з армії і отримав ІІ групу інвалідності та невдовзі помер. Онука [PERSON] залишилась сиротою дитиною без батьківської опіки і вона оформила документи на опіку над онукою і виховувала її із чоловіком. Онука хворіла, перенесла декілька операцій. Її чоловік перед своєю смертю просив свою доньку [PERSON] , щоб вона не ображала її і щоб обіцяла не виганяти її з квартири, але з часом донька померла. В листопаді 2019 позивач попросив у неї ключі, щоб зробити дублікат. Відповідач надала ключі, сама на той час перебувала у лікарні із онукою. Після повернення у квартиру побачила, що він виніс плазмовий телевізор, який колись подарували чоловіку, але вона нічого не сказала і не була проти цього. В той же час він забрав речі, які вже вона із чоловіком купляли під час спільного проживання. Потім він їде за кордон і міняє замок в квартирі, тим самим чинить перепони у доступі до квартири відповідачу з онукою, тому вона викликала поліцію, щоб зафіксувати, що вони не можуть потрапити до квартири. Вчасно не зверталась до нотаріуса, бо мала важку травму ноги, потім хропіла із онукою на Covid-19, мала ускладнення опорно-рухового апарату. Позивачу немає чого хвилюватися, бо вона не має на меті вчиняти дій по відчуженню своєї частки квартири. До нотаріуса вона звернулась лише 03.04.2025 де їй повідомили, що їй можуть залишити у спадщину 1/6 частки квартири, 1/6 частки земельної ділянки, 1/6 частки гаражу, 1/6 частки вкладу. Чому лише таку частку їй не відомо. Вона зазначила, що має поганий стан здоров`я, вона пенсіонерка і опікун онуки [PERSON] , часто хворіє, сплатити позивачу грошей не має. Має багато нагород за часи своєї діяльності і грамот. Просила суд вирішити спір відповідності до закону. 07.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.12.2025 відповідач надала заяву де зазначила, що через поганий стан здоров`я не може бути присутньою у судовому засіданні, але свою позицію з приводу справи раніше письмово виклала і надала до суду. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована, що виник спір з приводу встановлення порядку користування спільним майном співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представлений адвокатом Пилипюк О.М., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив факти, викладені в позові, та просив позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала письмові пояснення, просила ухвалити рішення з урахуванням її письмових пояснень. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432731892 від 24.06.2025, наданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Холоменюк О. І. квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстром №662 від 03.04.2025, на праві спільної часткової власності 1/6 частки [PERSON] , на праві приватної власності на підставі рішення суду Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/5394/21 від 28.12.2021 на праві спільної часткової власності 5/6 [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р. Б., за реєстром №662, спадкоємцем на 1/6 частку зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з квартири [ADDRESS] . Право власності на 5/6 часток квартири зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . Згідно з висновком експерта №52, складеного 30 травня-17 червня 2025 року, наданого судовим експертом Ощипко Ольгою Олегівною, за результатами проведення судової інженерно-технічної (будівельно-технічної та соціально-будівельної) експертизи, для подальшого подання до суду визначено ринкову вартість квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому, визначена станом на дату проведення експертизи (17.06.2025) становить 1054407,00 грн. 1/6 частка від ринкової вартості квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визначеної станом на дату проведення експертизи (17.06.2025) становить 175734,50 грн. Відсутня технічна можливість поділу квартир, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на дві ізольовані частини (квартири), у співвідношення часток співвласників, 5/6 (п`ять шостих) до 1/6 (однієї шостої) відповідно до вимог нормативно правових актів в галузі будівництва. Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщені осіб №4 від 26.03.2025, наданого Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно з свідоцтвом про право власності від 03.08.1994, виданого м. Заставна Органом по приватизації Заставнівської міської ради за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до штемпелю БТІ право власності на підставі свідоцтва про право власності зареєстровано у реєстрову книгу; 9 стр. 96, реєстр 2664. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.12.2019, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб з 22.09.1994 року, про що складено актовий запис №1551. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно з платіжною квитанцією №1.139344789.1 від 19.05.2025 [PERSON] сплатив 8740,00 грн., призначення платежу: оплата за проведення судової інженерно-технічної експертизи. Згідно з платіжною квитанцією №2.193248173.1 від 24.06.2025 [PERSON] сплатив 175734,50 грн., призначення платежу: внесення на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Чернівці вартості 1/6 частики квартири за адресою: [ADDRESS] , у справі за позовом [PERSON] . Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Права власника квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Судом встановлено, що виділення відповідачу в натурі належної їй 1/6 частини спірної квартири є неможливим, спірна квартира є неподільною. Також встановлено, що між сторонами відсутнє погодження щодо спільного володіння та користування спірною квартирою, оскільки вони перебувають в неприязних відносинах. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічна позиція визначена у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року справа № 671/1543/21(провадження № 61-18278сво23). Із роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлені. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним. На підставі аналізу доказів у справі суд дійшов до висновку, що частка відповідача [PERSON] у спірній квартирі є незначною, сторони не можуть проживати в одній квартирі, тому право відповідача на належну їй частку слід припинити, стягнувши на її користь компенсацію вартості частки, що внесена позивачем на депозитний рахунок, та визнати за позивачем право власності на належну відповідачу частку у спільній власності у спірній квартирі, оскільки є доведеним, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належної відповідачу частки у виді повноцінного самостійного житла відсутня. На думку суду, таке припинення права власності не завдасть шкоди відповідачу, оскільки вона забезпечена іншим житлом. Отже, з урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що спільне володіння та користування квартирою неможливе, між сторонами існують неприязні відносини, родинних зв`язків вони не підтримують, згоди щодо спільного користування квартирою між сторонами не досягнуто, що унеможливлює їх одночасне користування житлом. Відповідач у спірній квартирі не проживає, має інше житло, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на 1/6 частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем суду не надано. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4427188225.1 від 24.06.2025 про сплату судового збору в сумі 1757,35 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1757,35 грн..

Outcome: approved