Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

17.02.202р. до суду надійшов вищезазначений позов, яким позивач просить стягнути на його користь з відповідача інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми боргу, а саме: 3% річних в розмірі 269,98гривень та інфляційні втрати в розмірі 1406,16гривень, а також судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору 968,96грн. і витрати на правничу допомогу в розмірі 3000грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі № 497/1154/21 від 03.12.2021 до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 11.02.2025, тому за захистом своїх прав вимушений звернутися до суду. Відповідач, що був повідомлений судом належним чином про час та місце судового засідання, - до суду не прибув, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Позивач надав суду заяву, якою просить суд розглянути справу за його відсутністю, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, а тому судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочного порядку. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 29.12.2017р. в м.Болград Одеської області, на вул.Малевінського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Toyota» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .Внаслідок ДТП автомобілю ««Toyota» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Болградського районного суду Одеської області від 24.01.2018року, гр. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили. 03.12.2021 року Болградським районним судом Одеської області було задоволено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодуання шкоди у порядку регресу, та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача порядку регресу, завдану шкоду в розмірі 2819гривень 55коп., витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката - в розмірі 4000 гривні, та витрати з оплати судового збору в розмірі 908гривень, а всього, разом, 51108,52 гривень. 01.10.2020р., між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, що завдані Первісному кредитору за договороми страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляку В.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку, яким було винесено постанову 06.08.2024 року про відкриття виконавчого провадження №75721707. Дале 11.02.2025 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 03.12.2021 року в повному обсязі.Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 1406,16грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 04.12.2021 року до 10.02.2025 року становить, таким чином 269,98грн. Наявність рішення про задоволення вимог не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №497/1154/2021 від 03.12.2021року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі - 11.02.2025 року.Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 1406,16грн. коп.Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 04.12.2021 року по 10.02.2025 року складає 269,98грн. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати збитків в порядку регресу, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми збитків в порядку регресу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Таким чином, з ухваленням 03.12.2021 рішення про стягнення страхового відшкодування за завдані збитки в порядку регресу, зобов`язання відповідача сплатити збитки не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тобто до 11.02.2025, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вищевказаних вимог, представником позивача - адвокатом Самойленком П.М., було подано до суду належним чином завірений договір №01/11/22 від 01.11.2022р. про надання правової допомоги; додаткову угоду №70 від 08.11.2024р. до Договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022р., акт здачі-прийому робіт (надання послуг) від 08.11.2024р. до Договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022р., платіжне доручення P24A3485757813D1124 на 3000грн. Тобто, представником позивача, надано всі необхідні документи, які передбачені ч.3 ст.137 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн. і підтверджені платіжною інструкцією№СН18-244Т-ММ7М-ОР5А від 14.02.2025р. - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 526, 599, 625 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved