Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Представника позивача АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.09.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано кредитний договір № CL -218408. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до пунктів кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим Договором. Сума виданого кредиту 36 703,00 грн. Дата погашення кредиту згідно з кредитним договором 12.09.2024 року. Зазначає, що банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 16.07.2025 р. становить 65 282,02 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 22 100,91 грн. та заборгованості за відсотками 43 181,11 грн.. З метою досудового врегулювання спору 23.05.2025 року на адресу відповідача направлена досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань. Однак відповідач жодних дій на погашення наявної заборгованості не вчинив та не звертався до банку для мирного врегулювання спору. На підставі викладеного представник позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 282,02 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 08.10.2025 р. провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву у якій просить здійснювати розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.09.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-218408, відповідно до якого АТ «Кредобанк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (а.с. 38-40). Згідно з п.п.2.1.,2.2. кредитного договору АТ «Кредобанк» надав відповідачу кредит в розмірі 36 703,00 грн., дата видачі 13.09.2019 р.. Відповідно до п.2.3. кредитного договору строк (термін) кредитування становить 60 місяців терміном до 12 вересня 2024 року. Згідно з п. 4.1 розділу 4 кредитного договору, передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 65 % річних. Відповідно до п.4.2. проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою , визначеною п.4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 2 102 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 13.09.2019 по 12.09.2024 погашаються в однаковому порядку. На виконання умов вищевказаного Договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю на суму 36 703,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 53298126 від 13.09.2019 р. (а.с. 8). З виписки по особовим рахункам за період з 13.09.2019 по 16.07.2025 року вбачається користування [PERSON] кредитними коштами з деталізацією операцій (а.с.9-37). З наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту CL -218408 від 13.09.2019, станом на 16.07.2025 р. заборгованість становить 65 282,02 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 22 100,91 грн. та заборгованості за відсотками 43 181,11 грн. (а.с. 6-7). Відповідач до суду не надав жодних доказів, які б спростовували вказані обставини. 23.05.2025 р. АТ «Кредобанк» надіслало на адресу [PERSON] досудову вимогу №5399/2025 щодо виконання договірних зобов`язань, яка залишилась без відповіді. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями частин першої-третьої статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не повертав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Інших доказів, які б спростували наявність заборгованості матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України суд вважає, що наявність заборгованості по кредиту у зазначеній сумі, підтверджено належними доказами та приходить до висновку про наявність підстав для її стягнення з відповідача. Наявність вищевказаної заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, який перевірений судом на предмет його правильності та повноти. Тому, згідно з ст. 611 ЦК України вимоги позивача, про стягнення коштів, підлягають до задоволення, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved