Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

ТОВ «ФК «Процент» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.02.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7214 відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредитні кошти в розмірі 4050,00 гривень, шляхом їх перерахування на платіжну карту № [NUMBER] , зі строком кредитування 365 днів (до 13.02.2025), процентною ставкою за користування кредитом 2,50% в день (912,50 % річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідачка у свою чергу підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття їх виконання, а саме: отримавши кредитні кошти не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин в тому числі в разі отримання нею грошових коштів. У той же час [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість у розмірі 41006,25 гривень, з яких: 4050,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 36956,25 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи вищезазначене позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 4050,00 гривень, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 36956,25 гривень, а також судових витрат. Ухвалою від 28.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування в АТ «А-Банк» інформації, що містить банківську таємницю. 14.11.2025 на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від АТ «А-Банк» надійшла запитування інформація щодо власника банківської карти № [NUMBER] та виписка про рух коштів по вказаному картковому рахунку. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлена про розгляд справи відповідачка не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, яка висловлена письмово у позовній заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідатиме положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 14.02.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7214, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4050,00 гривень, строком на 365 днів (до 13.02.2025), шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,50 % від суми кредиту на день (912,50% річних) (п. 1.1-1.2 Кредитного договору). Відповідно до п.1.3. Кредитного договору періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 19 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 754714, направленим на вказаний позичальницею при укладенні договору номер мобільнього телефону. Підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us. Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 05.09.2025 відповідно до якої, на виконання умов договору №41466388-1_06/09/23 укладеного з ТОВ «ФК «Процент» про надання послуг з переказу грошових коштів та інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, 14.02.2024 успішно проведено платіж з перерахування грошових коштів у сумі 4050,00 гривень на платіжну карту № [NUMBER] , призначення платежу: за договором №7214. Як убачається з інформації наданої АТ «А-Банк» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, платіжна карта № [NUMBER] емітована у банку на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Із виписки про рух коштів по вказаному картковому рахунку вбачається факт зарахування 14.02.2024 грошових коштів у розмірі 4050,00 гривень. За умовами цього договору відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти та проценти за користування ними у визначений договором строк, однак свої зобов`язання не виконала. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7214 від 14.02.2024 станом на 05.09.2025 загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 41006,25 гривень та складається з: заборгованість за основним боргом 4050,00 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 36956,25 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що кредитний договір № 7214 від 14.02.2024 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України. 14.02.2024 відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 4050,00 гривень, однак жодного платежу на виконання умов договору не здійснила. Товариством здійснювалося нарахування відповідачці процентів за договором у розмірі 2,50% на день, що складає 101,25 гривень, таким чином розмір простроченої заборгованості за процентами за період з 14.02.2024 по 13.02.2025 склав 36956,25 гривень. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Однак, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими процентами, суд враховує таке. Як вбачається з Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №7214 від 14.02.2024, денна процентна ставка складає 2,5%, її розрахунок проведено наступним чином: (36956,25/4050,00)/365х100%. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування» внесено зміни, відповідно до яких на підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1% (зміни, внесені п. 5 розділу І Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, набрали чинності 24.12.2023, тобто, з дня, наступного за днем його опублікування (23.12.2023). Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто, положення Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 про обмеження максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1%, має зворотну дію в часі стосовно кредитних правовідносин, що виникли до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Таким чином, у період з 24.12.2023 по 21.08.2024 діє перехідний період правового регулювання (під час якого діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,5 %, 1,5%), проте одночасно під час якого, як слідує з положень п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі також 1 % та поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. За такого підходу стає очевидним, що дія Перехідних положень закону поширюється не на нові правовідносини, а саме на ті правовідносини, які виникли до набрання чинності законом, який покращує становище споживача, та тривають після набрання чинності цим законом та мають на меті забезпечити поступовий перехід правовідносин до нових реалій правового регулювання з дотриманням справедливого балансу інтересів учасників таких правовідносин. Разом з тим, відсутні підстави для застосування перехідних положень закону до правовідносин, що виникають під час нових реалій правового регулювання, під час існування більш сприятливого для споживача фінансових послуг правового регулювання та в умовах чинності застереження, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відтак, для договорів споживчого кредитування, які було укладено до 24.12.2023, проте які пролонгуються після 24.12.2023, не може бути встановлено більш сприятливий режим правового регулювання максимальної денної процентної ставки, аніж для договорів, які укладені після 24.12.2023, тобто, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування», яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість для правовідносин, які виникли після набрання чинності 24.12.2023 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, на підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Кредитний договір № 7214 укладений між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] 14.02.2024, тобто, після набрання чинності відповідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому визначені Законом обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у порядку передбаченому ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі, що не може перевищувати 1%. Водночас умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості у частині нарахованих відповідачці процентів, оскільки вважає, що при нарахуванні процентів за користування кредитом слід ураховувати обмеження максимального розміру денної процентної ставки до 1% відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами суд здійснив перерахунок нарахованих позивачем процентів за період дії договору кредитування з урахуванням змін внесених до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: застосувавши до договору процентну ставку у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом 365 днів з 14.02.2024 по 13.02.2025. У результаті перерахунку нарахованих позивачем процентів за формулою: сума процентів дорівнює 4050/100х1х365 = 14782,50 гривень. Відтак, з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», розмір нарахованих процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору № 7214 від 14.02.2024 становить 14782,50 гривень. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачка не надала суду будь-яких доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7214 від 14.02.2024 у загальному розмірі 18832,50 гривень, з яких: 4050,00 гривень заборгованість за твлом кредиту, заборгованість за відсотками 14782,50 гривень. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як убачається з матеріалів позовної заяви позивачем визначено суму понесених судових витрат яка складається із судового збору у розмірі 3028,00 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Понесення витрат на сплату судового збору підтверджується платіжною інструкцією №3410 від 01.10.2025, а витрат на професійну правничу допомогу: актом приймання-передачі наданих послуг № 55 від 24.07.2025 до договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 55 від 24.07.2025 до договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024. Суд зауважує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19та від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 1392,88 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,00 гривень, що пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (46% ціни позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial