Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Збаразької державної нотаріальної контори Тернопільської області про скасування арешту на майно. Зокрема, позивачка просить суд скасувати зареєстрований державним нотаріусом Збаразької державної нотаріальної контори Тернопільської області 11 жовтня 2007 року за реєстровим номером 5818823 арешт на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Під час перевірки наявності спадкового майна було встановлено, що на квартиру [ADDRESS] , яка по частині належить їй, померлому батькові [PERSON] , матері [PERSON] та сестрі [PERSON] , 11 жовтня 2007 року державним нотаріусом Збаразької державної нотаріальної контори Тернопільської області за реєстровим номером 5818823 було накладено арешт на підставі договору довічного утримання без номера від 11 жовтня 2007 року. Власником квартири зазначено [PERSON] . Даний арешт накладено помилково, оскільки [PERSON] ніколи не укладав договору довічного утримання. Існування вказаного запису про арешт квартири перешкоджає позивачці здійснити право на спадкування, а тому вона звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 11 грудня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по справі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позові підтримує. Представник Збаразької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що Збаразька державна нотаріальна контора не є належним відповідачем по даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності на лежить по частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 січня 2007 року (а.с.9). Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про її народження та свідоцтвом про одруження (а.с.11-12). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2025 року на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі договору довічного утримання від 11.10.2007р.. Реєстраційний номер обтяження 5818823 (а.с.10). Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Тернопільської області від 18 грудня 2025 року № 980, згідно реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та нарядів «Договори про відчуження нерухомого майна» Збаразької державної нотаріальної контори за 08.08.1998р. по 11.10.2007р., які передані на зберігання до Державного нотаріального архіву Тернопільської області, жодних договорів довічного утримання, щодо квартири [ADDRESS] не посвідчувалось. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що арешт на вказану квартиру накладено помилково, оскільки будь-яких договорів щодо довічного утримання [PERSON] не укладалось. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Безпосередньо порядок зняття заборон відчуження нерухомого майна регламентований п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 5.1. Порядку № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення Фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувана за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Пунктом 6 глави 15 розділу II Порядку № 296/5 передбачена реєстрація зняття заборони відчуження та арешту майна. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Зняття заборони є завершальною стадією вчинення нотаріальної дії, передбаченої ст. 73 Закону України «Про нотаріат», та здійснюється виключно нотаріусом. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки існування арешту на вказану квартиру перешкоджає позивачці реалізувати свої права спадкоємця і він був накладений без законних підстав так, як договір довічного утримання [PERSON] не укладався. На підставі наведеного та

Outcome: approved