Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

21.11.2025 до суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ-КАПІТАЛ», в якому позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №1454005 від 01.11.2019 в розмірі 31060 грн, а також понесені судові витрати: 2422,40 грн сплаченого судового збору та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №1454005, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 10000,00 грн на умовах, визначених договором, та сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 31060 грн, з них: 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21060 грн заборгованість за процентами. 07.12.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ07122020, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №1454005 від 01.11.2019, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. 23.12.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому вона зазначила про не визнання позовних вимог аргументуючи свою позицію наступним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] погашала кредит:- 19 листопада 2019 року 2 907,00 грн.,- 11 грудня 2019 року 3 960,00 грн.,- 05 січня 2020 року 4 500,00 грн.,- 20 січня 2020 року 2 700,00 грн.,- 08 лютого 2020 року 3 420,00 грн.,- 25 лютого 2020 року 3 060,00 грн.,- 19 березня 2020 року 4 140,00 грн.,- 07 квітня 2020 року 3 420,00 грн. Всього відповідачка сплатила 28107,00 грн. Виходить, що заборгованості за даними кредитними зобов`язаннями у відповідача немає, вона навіть переплатила суму кредиту з відсотками майже удвічі. Взяла 10000,00 грн., повернула майже 30000,00 грн., але позивачу цього замало. Йому ще потрібно 31000 грн. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України . В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В даному випадку у паспорті споживчого кредиту Сторонами визначено всі істотні умови суму кредиту (10000,00 грн.), строк користування коштами (30 днів), відсотки (4590,00 грн.), загальну суму кредиту з відсотками (14590,00 грн.). Підстав для їх зміни немає. Такої угоди про зміну істотних умов сторони не укладали. Вимога позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. є явно завищеною і підлягає зменшенню. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Установлено, що 01.11.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №1454005 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 10000 грн строком на 25 днів (п. 1.1, 1.2 договору), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У пункті 1.3.1 договору сторони погодили фіксовану знижену процентна ставка 1,53% в день від суми Позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики. застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Відповідно до п. 1.3.2 договору стандартна процентна ставка становить 1,80% в день від суми Позики за кожен день користування позикою. П 1.6 Договору передбачено, що у випадку неможливості виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження користування Позикою вважається поданою. П. 1.7 Договору після вчинення клієнтом дій згідно п. 1.6 Договору та уразі якщо залишок суми позики складає не менше 400 грн Товариство має право. Але не обов`язок, продовжити строк кредитування Позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно п. 1.6 цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Розділом 4 договору передбачено нарахування неустойки у виді штрафу, розмір якого не може перевищувати 50% від суми кредиту, тобто 5000,00 грн. Також, пунктом 3.6.2 договору погоджено умову щодо продовження нарахування відсотків за користування кредиту з 4 дня прострочення його повернення, але не більше ніж до 90 дня прострочення. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М570191 01.11.2019 20:46:37. Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація про умови кредитування. 01.11.2019 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 10000 грн, транзакція у системі «WayForPay» №3886537, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 18.07.2025 №5721-ВП. Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Факт перерахування коштів відповідачу також підтверджується довідкою витребуваною за ухвалою суду від АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач не заперечувала факт отримання нею коштів від первинного кредитора. 07.12.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №1454005 від 01.11.2019, у розмірі 31060,00 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників. Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного вбачається, що кредитний договір було укладено з [PERSON] у спосіб подання згоди відповідача на надання їй відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] грошових коштів. Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитів та позики виконані не були. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Оскільки, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на підставі договору відступлення прав вимоги набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1454005 від 01.11.2019, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та позики у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договору відступлення прав вимоги чи погашення відповідачем боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Стосовно заперечень відповідача стосовно періоду нарахування відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне. Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п. 1.6). За умовами договору пролонгація за ініціативою споживача строком не обмежена, тоді як автопролонгація можлива не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна» [PERSON] за перших 30 днів строку кредитування в період з 01.11.2019 до 19.11.2019 нараховані проценти за зниженою ставкою 1,53% в день (153 грн в день). 19.11.2020 відповідач вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 30 днів, сплативши 2907,00 грн на сплату процентів. Оскільки відповідачем не виконані умови визначені у п.п. 1.5.1 Договору (не здійснене повне відшкодування кредитної заборгованості), у період пролонгації за ініціативою відповідача до 11.12.2019 [PERSON] нараховані проценти за стандартною процентною ставкою 1,80% 19.11.2020 відповідач вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 30 днів, сплативши 3960,00 грн на сплату процентів. 05 січня 2020 року 4 500,00 грн.,- 20 січня 2020 року 2 700,00 грн.,- 08 лютого 2020 року 3 420,00 грн.,- 25 лютого 2020 року 3 060,00 грн.,- 19 березня 2020 року 4 140,00 грн.,- 07 квітня 2020 року 3420,00 грн. відповідач проводячи оплати вчиняла дії для пролонгації договору. Починаючи з 08.06.2020 і упродовж 90 календарних днів (до 05.08.2020) ТОВ «Авентус Україна» нараховувало відповідачу відсотки за стандартною процентною ставкою - 1,90% в день. Тому відсотки відповідачу були нараховані правомірно в межах строків обумовлених договором. Розмір заборгованості та розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та відсутності заперечень відповідачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Апологет»; акт наданих послуг №31 від 08.10.2025, відповідно до якого сума наданих послуг складає 8000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 08.10.2025; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.М. Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт Адвокатським об`єднанням «Апологет» зазначено, що ним здійснено таку роботу: усна консультація клієнта 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год.; погодження правової позиції клієнта у справі 30 хв.; складання позовної заяви 3 год. 30 хв.; подання позовної заяви. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 8000 грн є завищеним і не співмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 4422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved