Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» у серпні 2025 року звернулося в суд із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 48 261,43 грн., де основний борг з оплати за послуги теплопостачання становить 37 258 грн., інфляційні витрати 9 026,83 грн., 3% річних в розмірі 2 336,60 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до об?єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] .. Відповідач свої зобов`язання, як споживач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 26.08.2025 рік утворилась заборгованість у розмірі 48 261,43 грн., де основний борг з оплати за послуги теплопостачання становить 37 258 грн., інфляційні витрати 9 026,83 грн., 3% річних в розмірі 2 336,60 грн.. 25.09.2025 року подано відзив на позов. Заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві вказує представник відповідача, що 12.09.2005 року орган місцевого самоврядування надав дозвіл власникам на влаштування системи автономного опалення у квартирі, після чого житлове приміщення було відключене від системи централізованого опалення та постачання. 09.07.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідачем як новим власником нерухомого майна у 2018 році проведено реконструкцію вказаної квартири у нежитлове приміщення. На момент купівлі продажу та перепланування вказаного об?єкту нерухомого майна було відключено від системи центрального водопостачання. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник позивача 11.12.2025 року подав письмові пояснення, в яких вказує, що приміщення споживача за адресою [ADDRESS] знаходиться в межах зовнішніх стін житлового будинку, який підключений до мереж централізованого опалення. Даний житловий будинок обладнано комерційним приладом обліку Pollustat №74660049, згідно якого проводиться нарахування за спожите тепло. Нарахування частини обсягів теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення всього будинку, розподіленої для даного споживача (заборгованість за яку і є предметом позову), а також вартості абонентського обслуговування в період з 01.12.2021р. по 01.01.2025р., що наведено в додатку «Розрахунок вартості послуг постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню за адресою [ADDRESS] по договору №850 ФО [PERSON] за період 01.12.2021 - 01.08.2025». Детальна інформація щодо здійсненого нарахування міститься в рахунках-фактурах на оплату за надані послуги теплопостачання (загально будинкові потреби). За таких обставин, сума основного боргу, інфляційні втрати, 3% річних нараховані вірно. 19.12.2025 року представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що виходячи із даних тарифів (1480,18грн/Гкал, 1259,02грн/Гкал) та обсягу спожитої теплової енергії (4,57985 Гкал), яка розрахована позивачем із порушенням Методики, розмір заборгованості позивача мав би становити 6502,69 грн (1480,18*3,330131=4929,49 грн (період грудень 2021 року - вересень 2024 року) 1259,02*1,24954=1573.20 (період жовтень 2024 року- липень 2025 року)). Що стосується рішень органу місцевого самоврядування на які посилається позивач, то в позовній заяві позивач обмежився твердженням про розміщення рішень, якими затверджені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, в загальному доступі на сайті Івано-Франківської міської ради, не конкретизуючи при цьому, яким рішенням, за який період та який тариф засовується до спірних правовідносин. Посилання на рішення Івано-Франківської міської ради №1687 від 09.12.2021 року в спірних правовідносинах не є ревалентним, оскільки підлягає застосуванню до комерційних споживачів, в той час як позивач не є суб?єктом господарювання (не є фізичною особою-підприємцем) та відноситься до категорії «населення» (в самому ж розрахунку позивачем вказується, що відповідач [PERSON] є фізичною особою). В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши посянення, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг постачання теплової енергії та гарячої води. 09 липня 2018 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №3067 квартири за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Савчуком Романом Орестовичем. (а.с.121-123), зареєстровано право власності за відповідачем на дану квартиру. Попередньо до цього, відповідно до протоколу №7 засідання комісії міськвиконкому по розгляду питань з влаштування автономного опалення і гарячого водопостачання від 12.09.2005 року, комісія прийняла рішення, що не заперечує [PERSON] виконати роботи у квартирі [ADDRESS] на влаштування системи автономного опалення і гарячого водопостачання ліцезованою організацію, на підставі проектної документації. Даний дозвіл набирає чинності після завершення опалювального сезону (а.с.120, 112-118). Відповідачу на замовлення виготовлено 14.01.2019р. Технічний паспорт на нежитлові приміщення по [ADDRESS] та зареєстровано право власності на таке нежитлове приміщення відповідачем 09.07.2018 року (а.с.127-130), загальна площа нежитлового приміщення складає 57.6 м.кв. (зі зменшенням площі до 57.0 м.кв. 19.07.2018р.) (а.с.131-132). 01.12.2021р. позивачем був опублікований Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с.11-13). Актом обстеження нежитлового (комерційного) приміщення магазину в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , складеному 06.12.2021р. та підписаному уповноваженим представником ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та відповідачем, при обстеженні вказаного вище приміщення встановлено, що таке не підключене до централізованого опалення, та відсутні транзитні трубовідводи транзитного опалення (а.с.19). Згідно розрахунку заборгованості оплати за теплоенергію поданого позивачем щодо фізичної особи [PERSON] , вартості послуг постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії, але їх вартість своєчасно та в повному обсязі не сплачувалась, у зв`язку з чим за період з 01.12.2021 року по 01.08.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 37 258 грн. (а.с.24-68). Як зазначив представник позивача у судових засіданнях, дане нарахування проведене за місця загального користування будинку та їх теплопостачання (а не за подачу теплової енергії до нежитлового приміщення а.с.68), виходячи з кількості площі нежитлового приміщення відповідача і виключно в опалювальний період, жодної оплати за вказаний період нарахування заборгованості відповідачем не здійснювалось. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Відповідно до п.п. 24, 25 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно п. 26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4 (далі - Порядок №4), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Так, Порядком №4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку №4 від 22.11.2005 року, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому, а з 19 вересня 2019 року Порядок №4 взагалі втратив чинність. Відповідач набув право власності ще у 2018 році, а Техумови видані УЕГГ на реконструкцію системи газопостачання видані у 2016р. [PERSON] , тобто до відчуження попередніми власниками даного на той час житла відповідачу, при цьому як зазначено вище станом на грудень 2021 року таке нежитлове приміщення відповідачане підключене до централізованого опалення та відсутні транзитні трубовідводи транзитного опалення. Як пояснили сторони до даного нежитлового приміщення, яке знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового будинку, є окремий вхід. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від мережі централізованого опалення не було самовільним, позаяк попередній власник квартири, отримавши від органу місцевого самоврядування дозвіл на влаштування автономного опалення, виконав покладені обов`язки, отримав відповідні зазначені вище технічні умови, робочий проект що розроблений проектною організацією, тощо. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно абз.6 п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (далі Методика розподілу). Аналогічно обумовлено обовязок і пунктами 24,38,45 даних Правил надання послуги з постачання теплової енергії. Згідно п. 2 розділу 1 Методики розподілу, місця загального користування (далі -МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Також цим же пунктом Методики розподілу визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення (далі - ЗБП) - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Відповідно до розділу 3 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: - одноповерхова будівля 20%; - двоповерхова будівля 18%; - триповерхова будівля 16%; - чотириповерхова 14%; - п`ятиповерхова 12%; - шестиповерхова та вище 10%. Згідно з п. 12 розділу 4 Методики розподілу, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Розділом 5 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною 8%. Так, з 01 січня 2022 року здійснюється нарахування ЗБП (загальнобудинкові потреби) відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку громад та територій від 28.12.2021 року №358 «Про внесення змін в Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яким передбачено, що обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення визначено спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: 1-5 поверхова 25%; 6-10 поверхова 20%; вище 10 поверхів 15%. При цьому, будинок по [ADDRESS] підключений до мереж централізованого опалення та обладнаний комерційним приладом обліку. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року (справа №703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. У постановах від 26.09.2018 року (справа №703/58/16-ц) та від 03.10.2019 року (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 311/3489/18 постановою від....дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати загальнобудинкових потреб опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Таким чином, оскільки приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, знаходиться у багатоквартирному багатоповерховому будинку та є невід`ємною частиною відповідних мереж (систем) опалення всього будинку, подання теплоносія до якого здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів всього будинку, на спростування чого не надано доказів іншого, відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир чи нежитлових приміщень цього будинку та оплачувати послуги згідно з законом та встановленими тарифами. При цьому, наявність автономного опалення у приміщенні, яке належить відповідачу на праві власності, не є підставою для звільнення від оплати на загальнобудинкові потреби опалення, які складаються, в тому числі з витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Заперечення сторони відповідача стосовно умовно-змінної складової тарифу на теплову енергію, яка вказана позивачем у розрахунку, суд відхиляє щодо нарахування саме розміру заборгованості сумі 37 258 грн. Три проценти річних та інфляційні втрати передбачені ст. 625 ЦК України. Верховний Суд уже зауважував, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц). Разом з тим, представник відповідача зазначив, щодо нарахування 3% річних у сумі 2336,60 грн. та інфляційних втрат на суму 9026,83 грн., то такі вимоги не підлягають до задоволення, так як позивачем не враховано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022р. №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних посліг в періодвоєнного стану, яка застосовується з 24.02.2022 року, якою забороняється нарахування неустойки, інфляційних, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за послуги. Однак, суд зазначає, що 30.12.2023р. було внесено зміни до даної постанови, згідно яких до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Тобто з 01.01.2024 року вже нараховуються за ст.625 ЦК України і 3% річних, і інфляційні втрати. Звідси, з грудня 2021 року по 24.02.2022 року та з 01.01.2024р. по червень 2025 року наданий позивачем розрахунок щодо 3% річних та інфляційних підлягає перерахунку судом. Тому, слід стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 1476,54 грн. та інфляційні втрати у сумі 6034,97 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме у сумі 44769,51 грн., то у частці до задволених вимог слід стягнути судовий збір у сумі 2808,91 грн. На підставі викладеного та ст.509,526,530,610,612,625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»,

Outcome: partial