Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] у вересні 2025 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона 29.11.2002 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів громадського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 433. Від шлюбу у них народились дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між нею та [PERSON] не склались, тому з квітня 2024 року вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть, спільні доньки проживають з нею за адресою: [ADDRESS] . Увесь час з періоду проживання окремо, вона сама приймала участь в утриманні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] . Батьком [PERSON] на утримання та виховання доньки з 2021 року надається матеріальна допомога, однак суми, які він перераховує, не є фіксованими, а сплачуються ним в тому розмірі, в якому вважає за доцільне сам [PERSON] , та становлять дуже мізерний розмір. Їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , навчається в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Психологія» за спеціальністю 053 «Психологія» для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр. Згідно отриманої від університету відповіді № 1724 від 27.08.2025 року, за навчання доньки [PERSON] на денній формі навчання, сплачено 51000 грн. 00 коп., заборгованість зі сплати за навчання відсутня. Таким чином розмір сплати за навчання щорічно складає 25500 грн. 00 коп., відповідно щомісячні витрати щодо сплати за навчання становлять в розмірі 2125 грн. 00 коп. (25500 грн. 00 коп. / 12 місяців) та повинні складати 50 %, що становить 1062 грн. 50 коп. Просила стягнути з [PERSON] на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову; аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1062 грн. 50 коп., щомісячно, до досягнення нею 23 років або закінчення навчання, а також витрати в розмірі 5000 грн. 00 коп. на правову допомогу. Ухвалою суду від 09.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином. Представник позивача надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Справу просила розглядати за її відсутності та позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином, надав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає частково, а саме не визнає позов в частині стягнення з нього витрат в розмірі 5000 грн. 00 коп. на правову допомогу, позов в іншій частині визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Матеріалами справи встановлено, згідно даних фотокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.03.2003 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.12.2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Відомостей про те, що доньки [PERSON] та [PERSON] не мешкають з позивачем, суду не надано, та не заперечувалось відповідачем, тому суд приходить до висновку, що діти перебувають на утриманні у позивача по справі. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду з 02.09.2025 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки до досягненню нею 23 років або закінчення навчання, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Психологія» за спеціальністю 053 «Психологія», що підтверджується копією договору про навчання у закладі вищої освіти № 23-29-25 від 04.09.2023 року (а.с. 22 - 25). Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти № 23-29-25 від 04.09.2023 року, вартість платної освітньої послуги за 2023 2024 навчальний рік складає 25500 грн. 00 коп. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються гл. 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199 - 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). За змістом ст. ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1062 грн. 50 коп., починаючи з дня пред`явлення позову до суду (02.09.2025 року) і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] у вказаному розмірі, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки та неповнолітньої доньки, оскільки вони потребують матеріальної допомоги та відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на їх утримання, а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову (02.09.2025 року)і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , 2003 року народження, у розмірі 1062 грн. 50 коп. щомісячно, починаючи з 02.09.2025 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави за дві позовні вимоги у розмірі 2422 грн. 40 коп. (3028 грн. 00 коп. х 0,4 х 2). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного висновку. До позовної заяви на підтвердження витрат позивача на правову допомогу додано: -договір про надання правової допомоги від 31.07.2025 року № 102/25, укладений між ТОВ «Юридичний центр правова допомога «Юрком», в особі директора Сафронової О.В., та [PERSON] ; -додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 31.07.2025 року № 102/25; акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.07.2025 року, відповідно до якого ТОВ «Юридичний центр правова допомога «Юрком», в особі директора Сафронової О.В., надано [PERSON] такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, складення правової позиції, надсилання запитів, вартістю 1000 грн. 00 коп.; підготовка і складення позовної заяви (з доказами) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, вартістю 4 000 грн. 00 коп.; -прибутковий касовий ордер на суму 5000 грн. 00 коп. Разом з тим, доказів про те, що [PERSON] на момент надання правової допомоги Данільченко В.В. мала статус адвоката, суду не надано. Також відомості про Сафронову О.В. відсутні у Єдиному реєстрі адвокатів України. Правові послуги щодо захисту інтересів в судовому порядку відповідно до ст. 133 ЦПК України є професійною правничою допомогою. Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Отже виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, крім випадків, передбачених у ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також захист від кримінального обвинувачення. Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи в суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абз. 2 п.п.п. 2.2.1 п.п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам ст. ст. 157 і 158 Конституції України від 31.10.2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку, визначеному ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та постановах Верховного Суду від 18.07.2022 року у справі № 234/11448/21 (провадження № 61-900св22) і від 21.12.2022 року у справі № 202/2864/21 (провадження № 61-250св22). Враховуючи викладене, підстави для відшкодування [PERSON] заявлених нею судових витрат у розмірі 5000 грн. 00 коп. відсутні. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved