Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіти, якими належне йому майно заповів позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із зазначеного вище житлового будинку та земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою. Заява до нотаріального органу про прийняття спадщини позивачкою була подана у передбачений законом строк. Після її звернення до нотаріального органу їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані об`єкти нерухомого майна у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності спадкодавця на вказані об`єкти нерухомості. Водночас було роз`яснено, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів, щодо належного майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Посилаючись на наведені обставини, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на : -житловий будинок позначений літерою «А», загальною площею 58,5 кв. м., житловою площею 32,5 кв. м.; веранду позначену літерою «а»; ганок, навіс позначений літерою «а-1», літню кухню позначену літерою «Б»; веранду позначену літерою «б»; сарай позначений літерою «В»; сарай позначений літерою «в»; гараж позначений літерою «Г»; гараж позначений літерою «Д»; погріб з шиєю позначений літерою «Е», огорожу позначену за номером 1; огорожу позначену за номером 2; ворота з хвірткою позначені за номером 3, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 0523485200:10:001:0085, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0, 5100 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523485200:10:001:0086, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, проте разом із позовною заявою подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.27). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, однак начальником відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Андрійчук В.В., через канцелярію суду 26.12.2025 року подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 49). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті, виготовленому фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 02.07.2025 року на житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами що розташований за адресою: [ADDRESS] , вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані у період з 1962 по 1991 роки (а.с.13-15). Відповідно до записів погосподарської книгиСаражинецького старостинського округу, житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] належав померлому [PERSON] (а.с.26). Згідно із рішенням Саражинецької сільської ради народних депутатів від 16.11.1994 року [PERSON] передано у власність та постійне користування земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,51 га для особистого підсобного господарства (а.с.18). Разом із цим, [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та згідно Витягів з Державного земельного кадастру від 20.08.2025 року №НВ-7400925722025, від 07.08.2025 року №НВ-6500075372025 належать земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 0523485200:10:001:0085 та площею 0,5100 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523485200:10:001:0086, знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-23). За життя [PERSON] склав заповіти, якими належне йому майно,заповів позивачці (а.с.45,46). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). Згідно із довідкою Погребищенської державної нотаріальної контори від 02.07.2025 року №348/02-14 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №91/2025 від 10.06.2025 року, на підставі поданих заяв спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (а.с.10). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №91/2025 після смерті [PERSON] у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори подала [PERSON] (а.с.43). Крім того, матеріали спадкової справи містять заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини (а.с. 44, зворот 44). Однак, нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2025 року № 549/01-16, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджували б право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Звертаючись із позовом до суду, позивачка посилалася на те, що зазначені обставини перешкоджають їй оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що за змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно із випискою з погосподарської книги №6 на 2021-2025 роки, виданою старостою Саражинецького старостинського округу Погребищенської міської ради, вказаний вище житловий будинок належав [PERSON] (а.с.26). Як вбачається із матеріалів справи, право власності спадкодавця на спірний житловий будинок не було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. Проте, зазначена обставина не свідчить про те, що спадкодавець не був власником цього житлового будинку і що він не ввійшов до спадкової маси, оскільки право власності спадкодавцем було набуто у порядку, який існував на час будівництва житлового будинку, яке не пов`язувалося із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією сформульованою у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 року у справі №207/2386/16-ц. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Із матеріалів справи випливає, що рішенням Саражинецької сільської ради народних депутатів від 16.11.1994 року [PERSON] передано у власність та постійне користування земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,51 га для особистого підсобного господарства. Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та згідно Витягів з Державного земельного кадастру від 20.08.2025 року №НВ-7400925722025, від 07.08.2025 року №НВ-6500075372025 [PERSON] належать земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 0523485200:10:001:0085 та площею 0,5100 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0523485200:10:001:0086, знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Отже, згадані земельні ділянки також включені до складу спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на спірне майно спадкодавця [PERSON] , однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту її майнових прав визнання позову представником відповідача слід прийняти та визнати за нею право власності на обумовлені вище житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на її користь.

Outcome: approved