Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредитної лінії (далі - кредитним договором) №00-9630432 від 16.02.2024 року в розмірі 53062,40 грн, судові витрати в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 16.02.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9630432, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якої відповідач отримав кошти на платіжну картку № 5353-05ххххх-0168 у розмірі 8800,00 грн. 21.10.2024 року ТОВ «Макс кредит» та ТОВ "Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9630432 від 16.02.2024 року. Відповідно до Реєстру боржників від 21.10.2024 року за договором факторингу №21102024-МК-ЕЙС від 21.10.2024 року від ТОВ «Макс кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 53062,40 грн. Всупереч умов Договору №00-9630432 від 16.02.2024 року, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, що створило заборгованість у розмірі 53062,40 грн, яка складається з наступного: 8800,00 грн - заборгованості по кредиту; 44262,40 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив дій для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», ні на рахунки попереднього кредитора, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Світловодського мійськрайонного суду Кіровоградської області від 02.07.2025 року матеріали даної справи передано за підсудністю до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2025 року матеріали даної справи передано за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази. 29.09.2025 року АТ «Південний» на виконання ухвали суду повідомлено, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , виявлено поточний рахунок № [NUMBER] у гривні, до якого була оформлена картка № [NUMBER] , інша платіжна картка не емітувалась. Номер телефону [NUMBER] вказаний в анкетних даних [PERSON] , як основний номер мобільного телефону, за допомогою якого можуть проводитись/підтверджуватись фінансові операції, здійснюватися отримання паролів та повідомлень від Банку. Інформація, щодо руху грошових коштів по рахунку № [NUMBER] у гривні за період з 16.02.2024 року по 21.02.2024 надається у додатку. 02.07.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Мартинюк М.Р. подала відзив на позовну заяву, в якому просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути 8000 грн заборгованості за тілом кредиту та 6180,00 грн за процентами, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. На обґрунтування зазначила, що згідно з умовами Договору кредитної лінії № 00-9630432 від 16.02.2024 року розмір кредиту 8000 грн, кредит було надано на строк 360 днів, розмір процентної ставки 2,47 % в день. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем кредиту в сумі 8000,00 грн. Водночас, як слідує із змісту позовних вимог, Позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 8800,00 грн. Позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту». У кредитному договорі визначено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити у останній день повного погашення кредиту одноразову комісію у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 800,00 грн. ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Однак, звертаємо увагу, що комісія це плата за послуги, пов`язані, в даному випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб. Тобто, правова природа комісії і тіла кредиту є різною. При цьому, з вимогами про стягнення комісії позивач не звертався, а тому підстави стягнення комісії та розмір її заборгованості не є предметом спору. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000,00 гривень. Відповідно вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 800,00 гривень задоволенню не підлягають. Крім того, договір кредитної лінії № 00-9630432 від 16.02.2024 року був укладений між ТОВ «Макс Кредит» та Відповідачем 16.02.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії, передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний договір. Позивач здійснює нарахування відсотків за період з 16.02.2024 року по 21.10.2024 рік, що становить 249 календарних днів. За таких обставин, з урахуванням викладеного, з Відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором у розмірі 19 920 грн, виходячи з розрахунку: 8000,00 грн х 249 днів х 1%. Вважає, що законною сумою нарахованих відсотків за кредитним договором № 00-9630432 від 16.02.2024 року є 19920,00 гривень. Також відповідач здійснила оплату за кредитним договором на загальну суму 13 740,00 гривень, що не заперечується Позивачем та вбачається із наданого самим же Позивачем розрахунку заборгованості. Розрахунок суми до стягнення відбувається наступним чином: тіло кредиту: 8000,00 грн, відсотки за користування кредитом: 19920,00 - 13 740,00 = 6180,00 грн. У випадку врахування судом аргументів, зазначених у відзиві, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 647,26 грн. (14180,00 грн х 100 / 53 062, 40 грн = 26,72%) (2422,40 грн х 26,72% = 647,26 грн). Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, вважає завищеним та неспівмірими наданій послузі, справа, що розглядається не є складною і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом у галузі права. Відповідно дії, виконані адвокатом по справі, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на їх виконання, предмет спору в цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, тому у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. 18.09.2025 року представник позивача ТОВ «ФК ЕЙС» подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» нарахування відсотків здійснюється наступним чином: 8000 грн.(тіло Кредиту) * 1%(процентна ставка) = 80,00 грн.(сума за один день користування кредитом). 80,00(сума за один день користування кредитом)*249(строк) = 19 920,00 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 16.02.2024 по 21.10.2024) Тобто загальна сума заборгованості складає 28 720,00 грн ( 19 920,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 8 000,00 грн - забогованість за тілом кредиту та 800,00 грн. - заборгованість за комісією). Отже Позивач стягує не 53 062,40 грн. а 28 720,00 грн. заборгованості за кредитним договором через перерахування процентів відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування». Витрати на професійну правничу допомогу вважає такими, що підлягають стягненню у розмірі 7000,00 грн, оскільки позивачем долучено до позовної заяви Акт прийому- передачі наданих послуг, що свідчить про належне виконання наданих послуг. В Акті наявний детальний опис наданих послуг. Тобто робота адвоката Позивача виконана належним чином. А представником відповідача не доведено не співмірність витрат. Просив врахувати дані пояснення при розгляду справи. 18.09.2025 року представник позивача ТОВ «ФК Ейс» подав заяву про зменшення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором 00-9630432 від 16.02.2024 року у розмірі 28720,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованості по кредиту, 800,00 грн заборгованість за комісією, 1920,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також, просив стягнути судовий збір у розмірі 2422,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 16.10.2025, 08.01.2026 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, що підтверджується повернутими на адресу суду конвертом з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача адвокат Мартинюк М.Р. подала відзив на позовну заяву, відтак обізнана про наявність даного спору та дату судового засідання. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів у справі встановив факти, обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 16.02.2024 року між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9630432 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «94437», що також підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплати проценти за його користування відповідно до умов зазначених в цьому договорі і додатках до нього. Згідно п.1.2 Договору сума ліміту кредитної лінії складає 8000,00 грн. Пунктом 1.3 договору передбачено, що строк кредитування становить 360 днів, дата остаточного повернення кредиту 10.02.2025 року. Згідно п. 1.5 Договору, за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 800,00 грн. Відповідно до пункту 1.4.1 стандартна процента ставка складає 2,47 (два цілих 47 сотих) % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). При цьому, позивач зменшив позовні вимоги та відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» зазначив, що нарахування відсотків здійснюється наступним чином: 8000 грн. (тіло Кредиту) * 1% (процентна ставка) = 80,00 грн.(сума за один день користування кредитом). 80,00 (сума за один день користування кредитом)*249(строк) = 19 920,00 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 16.02.2024 по 21.10.2024. Тобто загальна сума заборгованості складає 28 720,00 грн (19 920,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 800,00 грн. - заборгованість за комісією). Відповідно до довідки про ідентифікацію виданої ТОВ «Макс Кредит» вбачається, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір 00-9630432 від 16.02.2024 ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора:94437, час відправки ідентифікатора позичальниу 16.02.2024 14:07:45, на номер телефону [NUMBER] (а.с.21). Згідно наданої АТ «Південний» на виконання ухвали суду вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , виявлено поточний рахунок № [NUMBER] у гривні, до якого була оформлена картка № [NUMBER] , інша платіжна картка не емітувалась. Номер телефону [NUMBER] вказаний в анкетних даних [PERSON] , як основний номер мобільного телефону, за допомогою якого можуть проводитись/підтверджуватись фінансові операції, здійснюватися отримання паролів та повідомлень від Банку. Інформація, щодо руху грошових коштів по рахунку № [NUMBER] у гривні за період з 16.02.2024 року по 21.02.2024 надається у додатку. Так, відповідно до додатку наданого АТ «Південний», а саме виписки з рахунку приватного клієнта №090000-2025/0922 за період з 16.02.2024 по 21.02.2024 по рахунку [NUMBER] вбачається, що 16.02.2024 року на рахунок [PERSON] здійснено зарахування переказу від Moneysend, MAKS KREDITLLC42806643 у розмірі 8000,00 грн (а.с. 143-144). Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором та детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором №00-9630432 від 16.02.2024 року заборгованість [PERSON] становить 53062,40 грн, яка складається з наступного: 8800,00 грн - прострочена заборгованості за сумою кредиту; 44262,40 грн - прострочена заборгованість за процентами (а.с.27). При цьому, у заяві про змешнення суми позовних вимог, згідно якої сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 28720,00 грн, що складається із: 8000,00 грн заборгованості по кредиту, 800,00 грн заборгованість за комісією, 1920,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.10.2024 року на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну транзакцію за номером картки № [NUMBER] на суму 8000,00 грн (а.с.22-23). Тобто, відповідач порушив умови Договору №00-9630432 від 16.02.2024 року та взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, на підставі чого виникла заборгованість. 28.10.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ "Фінансова Компанія "Ейс" укладено Договір факторингу №21102024-МК/Ейс згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9630432 від 16.02.2024 року на суму 53062,40 грн, що підтверджується даними Реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року та Актом приймання - передачі до договору Факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року, платіжними інструкціями про оплату за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 р. (а.с. 31-51). Вирішуючи даний позов, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205, 207 ЦК України). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, договір укладено сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст.81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі на підставі оформлення та подання ТОВ «Макс кредит» відповідного договору кредитної лінії №00-9630432 від 16.02.2024 року, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Суд зазначає, що без здійснення відповідачем певного алгоритму дій кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд доходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, за яким з рахунку ТОВ «Макс кредит», перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . У кредитному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Крім того, згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11. Враховуючи вищевикладене та надані позивачем докази, беручи до уваги, що відповідачем належним чином у повній мірі не виконано зобов`язання за кредитним договором №00-9630432 від 16.02.2024 року, укладеним з ТОВ «Макс кредит», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», у наслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 28720,00 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 19920,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800,00 грн - заборгованість за комісією, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за зазначеним кредитним договором є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що відповідач здійснила оплату за кредитним договором на загальну суму 13740,00 грн, що також вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, не знайшли свого підтвердження, оскільки детальний розрахунок заборгованості станом на 21.10.2024 року не містить відомостей про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором №00-9630432 від 16.02.2025 року. Натомість позивачем враховано доводи сторони відповідача, що нарахування відсотків здійснюється відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» та відповідач самостійно здійснив перерахунок відсотків за кредитним договором відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» за ставкою 1% та зменшив суму позову до 28720,00 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що представником позивача у встановленому законом порядку та строк були надані документи на підтвердження понесених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року, додаткову угоду №24 від 07.04.2025 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» із детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 7000,00 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. № 4956 від 24 квітня 2012 року, довіреність видана ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» адвокату Тараненку А.І. від 04.12.2024. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Відповідач скористався даним правом та просив зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 2564,32 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Крім того, Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 вказав, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved