Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

30 липня 2025 року до Локачинського районного суду Волинської області з Володимирського міського суду Волинської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості. ТОВ "Коллект Центр" 24.06.2025 року звернулось до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 16 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції укладено договір № 75335936, який підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно п.2 укладеного договору сума позики становить 15000 грн, процентна ставка - 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Відповідно до умов укладеного договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами законодавства. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами. В подальшому, згідно укладеного договору факторингу від 27 січня 2022 року №27/01/2022, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за спірним договором № 75335936. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр», відповідно до укладеного договору факторингу від 10 січня 2023 року №10-01/2023, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за спірним договором № 75335936. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 75335936. Відповідач належним чином не виконує зобов`язання за умовами договору, отримані грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим у нього наявна прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості за договором № 75335936 від 16 серпня 2021 року, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 51094,52 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35820 грн, інфляційні збитки - 240 грн, нараховані 3% річних - 34,52 грн. Просить стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 75335936 від 16 серпня 2021 року у розмірі 51094,52 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27 серпня 2025 року. 06.08.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Відзив мотивує таким. Зазначає, що позивачем не доведено належними доказами факт переказу грошових коштів за договором, на підтвердження якого позивач надав довідку (вих. № КД-000023018/ТНПП від 24.04.2025 р.), видану ТОВ «ФК «Фінекспрес». Вважає, надана позивачем довідка не може вважатися належним і допустимим доказом у розумінні статей 76-80 ЦПК України, оскільки: вона складена не уповноваженим органом, а приватною юридичною особою, яка не є стороною у справі; не містить обов`язкових реквізитів, що дозволяють встановити її достовірність (відсутні підпис уповноваженої особи, печатка, вихідний номер); не підтверджує фактичного переказу коштів безпосередньо на рахунок відповідача, не містить інформації про платіжні реквізити, дату, спосіб або підтвердження отримання коштів саме відповідачем; не підтверджує правових підстав для такого переказу (відсутній договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК "Фінекспрес», на підставі якого надані послуги з переказу коштів). Крім того, ТОВ «ФК "Фінекспрес» не мало відповідної ліцензії станом на дату переказу коштів. Вважає недоведеним належність вказаного номеру рахунку у довідці саме йому. Зазначає, що на підтвердження розрахунку заборгованості позивачем не надано жодного належного доказу, який би відповідав вимогам первинних бухгалтерських документів відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": виписок з рахунку, касових документів тощо. Вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є лише внутрішніми документами позивача і самі по собі не можуть вважатися безспірними доказами наявності та розміру боргу, такі розрахунки не дають можливості перевірити ні факт надання кредиту, ні нарахування відсотків за користування кредитом. Вказує, що у матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вважає, що ознайомлення з офертою та укладення кредитного договору методами, які вказані у позовній заяві, не відповідають вимогам чинного законодавства України та порушують його права як споживача відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про захист прав споживачів». Стверджує, що позивач на підтвердження укладення договору надав до суду документи, які не містять необхідних реквізитів, або ж виготовлені самим позивачем без можливості їх незалежної та об`єктивної перевірки. А тому він не визнає дійсність кредитного договору, укладеного нібито шляхом застосування електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового коду), оскільки порядок і умови його використання не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Звертає увагу, що докази проведення ідентифікації відповідача під час входу до особистого кабінету в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки товариством правильності введення коду, надісланого на номер мобільного телефону споживача, зазначеного при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля для входу до особистого кабінету товариств первиних позикодавців, суду не надано. Зазначення у тексті договору його особистих даних не підтверджує факту підписання ним кредитного договору в електронній формі. Щодо посилання позивача на договори факторингу як на підставу набуття права вимоги за договором зазначає, що саме лише формальне посилання на договори факторингу без підтвердження факту набуття права вимоги не є достатнім для задоволення позовних вимог. Вказує, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували факт надання фінансування первісному кредитору за договорами позики, вказані ним у позовній заяві, факт отримання первісним кредитором будь-якої винагороди в рамках укладеного договору факторингу, відсутні докази надсилання відповідачу письмового повідомлення про заміну кредитора. Крім того, зазначає, що згідно з офіційною інформацією НБУ (https://kis.bank.gov.ua), 07.06.2024 року ліцензія ТОВ "Коллект Центр" на надання фінансових послуг, у тому числі факторингу, була анульована за заявою самого товариства. Незважаючи на те, що договір факторингу укладений до анулювання ліцензії, всі дії з реалізації прав за ним - це фінансова діяльність, а тому пред`явлення позову у 2025 році є наданням фінансової послуги без ліцензії. А тому, вважає, ТОВ "Коллект Центр" не набув права вимоги у значенні ст. 512 ЦК України; не має суб`єктивного матеріального права, що підлягає захисту; не є належним позивачем у цьому спорі. Важає, що укладений договір порушує імперативну норму (відсутність ліцензії на дату реалізації), укладений із метою, що суперечить публічному порядку, та порушує фінансове регулювання, а тому, є нікчемним відповідно до ст. 227, 228 ЦК України. Враховуючи вищезазначене прость відмовити в задоволенні позову, розглянути усі процесуальні питання без участі відповідача (а.с. 103-115). 11.08.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, який позивач вважає безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 16.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 75335936. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення договору від його імені, відповідачем не надані. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором; позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Зазначає, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. У ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З договору про споживчий кредит вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS- повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Покликається при цьому на висновок Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Щодо перерахування коштів, зазначає, що враховуючи, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «Фінекспрес» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, що підтверджується відповідним листом. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Разом з тим, для спростування заперечень відповідача, позивачем додатково подається клопотання про витребування доказів. Щодо відступлення права вимоги. 27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75335936. Відповідно до п.6.1.4 вказаного договору факторингу права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів клієнтом фактору до договору факторингу, а також реєстр боржників та акт прийому-передачі такого реєстру, що свідчить про перехід прав вимоги до правонаступника. У свою чергу, 10.01.2023 було укладено договір № 10/01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75335936. Відповідно до п. 5.2 договору про відступлення прав вимоги права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді. Пунктом 7.2 Договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. Таким чином, перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі реєстру боржників та самим реєстром боржників. Крім того, матеріали справи містять акт зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує факт здійснення розрахунків за даним договором. Щодо повідомлення про заміну кредитора, зазначає, що повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов договорів факторингу. При цьому, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Щодо наявності ліцензій, зазначає, що оскарження договору відступлення права вимоги не є предметом даного спору та наявність ліцензії не потребує дослідження в рамках даної справи. Разом з тим, у кредиторів були наявні відповідні ліцензії, які є в загальному доступі в КІС НБУ. Просить задовольнити заяву в повному обсязі (а.с. 116-130). 25.08.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому він зазначає наступне. Підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості є наявний договір позики між сторонами, укладений відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Вважає, що надані позивачем прості незахищені PDF-файли не є оригіналами кредитних договорів, оскільки вони не підписані жодною зі сторін і зберігаються не у формі, що унеможливлює зміну змісту. Такі файли можуть бути створені будь-якою особою шляхом експорту документа з MS Word у PDF та не підтверджують підписання договору будь-якою реальною особою. А тому такі докази не відповідають вимогам ст. 100 ЦПК України та не можуть бути законною підставою для стягнення заборгованості. Крім того, відсутність належного електронного підпису та можливості перевірки електронного підпису PDF-документів позивача через офіційні ресурси (www.czo.gov.ua, https://sign.diia.gov.ua/verify) також свідчить про їх неналежність як доказів. Щодо доводів позивача про наявність ліцензій та їх правове значення, вказує, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність у нього чинної ліцензії. Анулювання ліцензії у 2024 році підтверджується офіційними даними НБУ та виключає право позивача на здійснення факторингової діяльності у 2025 році. Зазначає, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, яка має відповідну ліцензію НБУ на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тому не зрозуміло, чому фактичне перерахування коштів за спірним кредитним договором було здійснене ТОВ «ФК «Фінекспрес», тому доводи позивача про відсутність у первісного кредитодавця права здійснювати грошові операції є необґрунтованими і підлягають відхиленню судом. Вказує, що обов`язок доведення факту надходження кредитних коштів покладається на позивача, і його твердження про нібито «ненадання відповідачем доказів» є безпідставним. Відповідач має право на змагальність сторін та захист своїх заперечень, і всі сумніви щодо надходження коштів повинні тлумачитися на його користь. Заперечує, щодо заявленого позивачем клопотання про витребування банківських відомостей, оскільки: витребувані дані становлять банківську таємницю, розголошення якої без законних підстав заборонене (ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»); позивач намагається перекласти свій обов`язок доказування на іншу сторону; обсяг запитуваної інформації є надмірним та не відповідає предмету доказування; відсутність ліцензії позивача робить його вимоги щодо витребування доказів юридично недопустимими (а.с. 138-143). 25.08.2025 року через систему «Електронний суд» від [PERSON] до суду надійшло клопотання про витребування у ТОВ «Коллект Центр» та перевірку оригіналу електронного кредитного договору, просить витребувати у позивача оригінал електронного кредитного договору, наданого у вигляді PDF-файлів, які повинні відповідати вимогам статті 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», згідно з якою суб`єкти електронного документообігу зобов`язані зберігати електронні документи на електронних носіях у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність. Зазначені документи необхідно надати для безпосереднього дослідження у судовому засіданні. Забезпечити можливість перевірки судом наявності електронного цифрового підпису на зазначених документах та встановлення достовірності їх змісту. Зазначає, що позивач надав всі письмові докази в копіях, однак він, як відповідач, ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам, оскільки: вони не підписані жодною зі сторін електронним цифровим підписом; зберігаються у формі, що дозволяє зміну змісту; не містять даних про дату та час підписання, походження документа та його цілісність; можуть бути створені сторонніми особами в будь-який час з будь-яким змістом (а.с. 144-145). Також 25.08.2025 року відповідач надіслав до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що надані позивачем PDF-файли не є оригіналами і не підтверджують факту укладення договору, просить витребувати у позивача належний доказ - оригінал кредитного договору (а.с. 147-148). 26 серпня 2025 року від представника позивача ТОВ "Коллект Центр" через систему «Електронний суд» надійшли пояснення та заперечення на клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів. Зазначає, що 16.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 75335936 з дотриманням всіх вимог щодо порядку укладання електронних правочинів, передбачених законами України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну комерцію», узгодивши розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором («RrehAIaop0»), який було відправлено смс-повідомленням на номер мобільного телефону відповідача. Щодо належної копії договору, то позивач вже надав суду копію договору позики, що є достатнім доказом існування відповідних правовідносин між сторонами, законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового подання саме оригіналів таких документів, якщо їхню дійсність не було обґрунтовано спростовано іншою стороною. Щодо перевірки оригінальності договору, зазначає, що із позовною заявою подано не оригінал договору, а копію, так як оригінал договору знаходиться в іншому форматі. Якщо відповідач бажає перевірити такий договір за допомогою сайту https://czo.gov.ua/, йому потрібно здійснювати перевірку оригіналу договору в форматі .p7s. Оригінал такого договору наявний у відповідача в особистому кабінеті також. З приводу ліцензій позивача, то позивачем набуте право грошової вимоги до відповідача за договором про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 10.01.2023, у відкритому доступі на сайті НБУ за посиланням https://kis.bank.gov.ua/search-fu міститься реєстр фінансових установ, в якому між іншим відображаються відомості, що ТОВ «Коллект Центр» було і є фінансовою установою, що дає право позивачу звертатись до суду із позовною заявою про стягнення боргу. Вважає, що клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів є необгрунтованим, оскільки відповідач не надав жодних доказів того, що надані суду копії документів не відповідають оригіналам або є сфальсифікованими (а.с. 150-154, 157-159). Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази в АТ КБ «ПриватБанк», в задоволенні клопотання відповідача про витребування та перевірку оригіналу електронного кредитного договору - відмовлено (а.с. 164-166). 18.09.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 178-180). 29.09.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України до винесення Печерським районним судом м. Києва рішення у справі №757/43896/25-ц та набрання ним законної сили (а.с.182-183). 30.09.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 184). 02.10.2025 року розгляд справи відкладено до 23.10.2025 року. 03.10.2025 року від представника позивача надійшло заперечення на заяву про зупинення провадження у справі (а.с. 192-193). 06.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі (відповідь на заперечення позивача щодо зупинення провадження у справі) (а.с. 197-198) та клопотання про долучення до матеріалів справи відеоогляд переробки та аналізу PDF-файлу та огляд судом зазначеного відеоогляду (199-201). 22.10.2025 року від представника позивача надійшла заява щодо поданих відповідачем клопотань про фото- та відеоогляд наданих ним доказів, зазначає, що надані відповідачем так звані докази взагалі не стосуються предмету розгляду даної справи і не можуть підтвердити чи спростувати будь-які фактичні обставини в рамках даної справи, тому товариство вважає такі клопотання недоречними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 203-207). Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань позивача про зупинення провадження у справі та долучення доказів (а.с. 211-212). Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено до 20 листопада 2025 року та визнано обов`язковою явку представника позивача (а.с. 215). 11.11.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі повторно до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №757/43896/25-ц за його позовом до ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання договору позики № 75335936 від 16.08.2021 року недійсним, просить долучити до матеріалів справи копію ухвали Печерського районного суд м. Києва про відкриття провадження у справі №757/43896/25-ц. Своє клопотання мотивує тим, що предметом позову в даній справі є стягнення коштів за тим самим договором, дійсність якого оскаржується в іншій справі (а.с. 221-223). 18.11.2025 року від представника позивача надійшло заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, у яких зазначає, що питання, які підлягають дослідженню у справі про стягнення боргу та у справі про визнання договору недійсним різняться, а клопотання про зупинення провадження подане відповідачем з метою затягування розгляду справи (а.с. 224-225). 20.11.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 230). 20.11.2025 року розгляд справи відкладено до 23.12.2025 року. В судовому засіданні 23.12.2025 року оголошено перерву до 29.12.2025 року за клопотанням представника позивача. Представник позивача Юзипчук М.В. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах по суті спору. Додатково суду пояснив, що в договорі позики, укладеному між відповідачем та первинним кредитором строк кредитування визначено у 30 днів, однак, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором, строк кредитування було пролонговано до 90 днів, на підставі п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, з якими відповідач ознайомився на сайті позикодавця, про що вказано у кредитному договорі та засвідчено підписом [PERSON] в електронній формі. Таким чином, відсотки за договором нараховувалися відповідачу протягом 90 днів, до того ж, враховуючи що у визначений 30 денний термін відповідач не здійснив жодних платежів на виконання умов договору, відсотки, які були нараховані протягом перших тридцяти днів за зниженою ставкою 0, 60 % в день, в подальшому були перераховані первісним кредитором за базовою процентною ставкою у 1, 99 % в день на підставі п. 9.7 Правил надання грошових коштів у позику. Таким чином, відповідач отримав суму позики 15 000 грн, у визначений договором строк, а також на даний час, отримані кредитні кошти не повернув. Відсотки за укладеним договором позики нараховані відповідно до Правил надання грошових коштів у позику на протязі 90 днів за базовою процентною ставкою 1, 99 % в день, сума яких складає 35820 грн, також не сплатив. Отже, суму заборгованості за договором позики слід стягнути з відповідача в користь позивача, а також понесені по справі судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві від 05.08.2025 року просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 112 зворот). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. В судовому засіданні 29.12.2025 року, після дослідження письмових доказів у даній справі, протокольною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №757/43896/25-ц за його позовом до ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання договору позики № 75335936 від 16.08.2021 року недійсним, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що виключає об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75335936 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), в електронній формі та підписано сторонами шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зокрема відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора RrehAIaop0 (а.с. 23). Згідно п. 1 Договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 Договору зазначено параметри та умови позики, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 грн строком на 30 днів із базовою процентною ставкою 1,99% на день. Знижена процентна ставка, яка застосовується у відповідності до умов Програми лояльності - 0, 60 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, яка не застосовується в період карантину. Орієнтовна загальна вартість позики 17686,50 грн, дата надання позики 16.08.2021, дата повернення позики 15.09.2021. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно на залишок суми позики, включаючи дні отримання і повернення коштів (п. 4 договору). Згідно з п. 5.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п. 15 договору, позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за належне виконання зобов`язань, повернення позики та сплату процентів усім своїм майном. У пункті 20 договору позичальник надав свої реквізити для ідентифікації особи для отримання позики: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, ІПН, дані паспорту, адресу, телефон, адресу електронної пошти, номер рахунку. Додатком 1 до договору позики № 75335936 від 16 серпня 2021 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.23, зворот). До позовної заяви також додано Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позика на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені директором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» наказом №12/08/2021 від 12.08.2021 (а.с. 56-61). Згідно п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі, несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь -якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. На виконання умов кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 15000 грн на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» вих. № КД-000023018/ТНПП від 24 квітня 2025 року (а.с. 62). Факт перерахування коштів за договором позики № 75335936 від 16.08.2021 року підтверджується також відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 09.09.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250903/50315-БТ, наданою на виконання ухвали суду, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано карту № [NUMBER] , фінансовий номер телефону та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] за період 16.08.2021 року по 16.09.2021 року, а саме 16.08.2021 року на вказаний картковий рахунок надійшла сума 15 000 грн (а.с. 178, 179-180). Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Як встановлено із розрахунку за договором позики № 75335936 від 16.08.2021 року, сформованого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] 16 серпня 2021 року було видано основну суму кредиту - 15000 грн, та з 16.08.2021 по 14.09.2021 року нараховувалися проценти за зниженою процентною ставкою по 0,60% (89,55 грн в день). Враховуючи, що станом на 15.09.2021 року відповідач не повернув суму позики та не сплатив нараховані відсотки за зниженою процентною ставкою, 16.09.2021 року позикодавцем було перераховано відсотки за 30 днів за базовою процентною ставкою - 1, 99 % в день. З 17.09.2021 до 14.12.2021 року включно здійснено нарахування відсотків за базовою ставкою 1, 99 % в день (298,50 грн). Загальна сума заборгованості станом на 27.01.2022 року - 50 820 грн (а.с. 66-67). 27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 9-22). Згідно платіжного доручення №32465 від 27.01.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 18). Згідно акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 1 948 446 байт (а.с. 24). Із витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022, сума заборгованості [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 75335936 від 16.08.2021 року становила 50820 грн, з яких 15000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 35820 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 22). Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 75335936 від 16.08.2021 року року. Пунктом 2.4 Договору факторингу встановлено, зокрема, що за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Тобто, право вимоги переходить не лише на поточний борг, а й на майбутні зобов`язання, які передбачені в первісному договорі між боржником і первісним кредитором. Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 75335936 від 16.08.2021 року становить 51094,52 грн, з яких 15000 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 35820 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 34,52 грн - нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року, 240 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України розраховані за формулою, а саме за лютий (а.с. 7). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 24-41). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт капітал» передало, а ТОВ «Коллект центр» прийняло реєстр боржників кількістю 207307 (а.с. 37). Із витягу з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, вбачається, що заборгованість [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 75335936 від 16.08.2021 року становить 51094,52 грн, з яких 15000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 35820 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 274,52 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 38-40, 41). А відтак, ТОВ «Коллект Центр», як правонаступник та новий кредитор, вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за укладеним ним договором надання позики. Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Коллект Центр» станом на 05.06.2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 75335936 від 16.08.2021 року становить 51094,52 грн, яка складається із 15000 грн заборгованості за тілом кредиту, 35820 грн заборгованості за відсотками, 34,52 грн 3% річних, 240 грн інфляційних збитків (а.с. 8). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі, яка розглядається, кредитний договір № 75335936 від 16.08.2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки договір позики укладений на сайті позикодавця та [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором RrehAIaop0, то без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором та без здійснення входу на сайті товариства, такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21 Відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення спірного кредитного договору в електронному виді та накладення на нього будь-якого іншого підпису. Договір містить реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , його дату народження, адресу проживання, номер паспорта, номер телефону. Усі зазначені у договорі персональні дані позичальника протягом розгляду справи верифіковані судом як персональні дані відповідача, є абсолютно ідентичними. За даних обставин суд приходить до висновку про підтвердження позивачем належними доказами факту укладення 16 серпня 2021 року у електронній формі договору позики № 75335936 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , вільності волевиявлення відповідача на його укладення та прийняття (акцепт) відповідачем умов даного договору, отже, доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Факт виконання пункту 1 договору позики в частині надання відповідачу грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн. шляхом їх перерахування 16 серпня 2021 року на банківський картковий рахунок [PERSON] підтверджений у справі належними та допустимими доказами, а саме довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» вих. № КД-000023018/ТНПП від 24 квітня 2025 року (а.с. 62), відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 09.09.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250903/50315-БТ, наданою на виконання ухвали суду, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано карту № [NUMBER] , фінансовий номер телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] , випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 16.08.2021 року по 16.09.2021 року, відповідно до якої 16.08.2021 року на вказаний картковий рахунок надійшла сума 15 000 грн (а.с. 178, 179-180). Доказів того, що банківська картка з номером [NUMBER] , зазначена у договорі позики № 75335936 від 16 серпня 2021 року та відповідях АТ КБ «Приватбанк» не належить відповідачу та на неї не було перераховано кредитні кошти за договором, [PERSON] суду не надано. Таким чином, доводи відповідача в частині недоведеності факту отримання ним позики є необгрунтованими та безпідставними. Відповідач протягом строку дії договору позики, а також на даний час отримані кошти за договором позики не повернув, що підтверджується наданими суду позивачем розрахунками заборгованості. Доказів протилежного суду не надано. З огляду на обов`язковість договору для виконання (ст. 629 ЦК України) та доведеність факту невиконання, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 15 000 грн. Отже, вимога позивача ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 15000 грн є доведеною та підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитом, наданими позивачем, з таких підстав. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право нараховувати проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові (п.п. 113-119, 128, 141) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України .Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно укладеного між сторонами договору позики, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 2.2 договору позики). Пунктом 2.3 договору про надання позики №75335936 від 16.08.2021 сторони погодили, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,70 % в день, в той же час вона не застосовується в період карантину. Тобто сторони унормували такий випадок і передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Загальновідомим є факт, який не потребує доведення, що карантин був запроваджений в Україні у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тобто в період виниклих правовідносин за умовами даного договору процентна ставка 2,7% в день, що обумовлювала можливість її нарахування в разі понадстрокового користування позикою, не могла бути застосованою. Сам договір позики не містить умов щодо пролонгації чи автоматичної пролонгації погодженого сторонами строку кредитування. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості [PERSON] встановлено, що проценти за користування отриманою ним сумою кредиту в розмірі 15000 грн, нараховувались первинним кредитором на протязі 120 днів за базовою процентною ставкою 1.99% в день. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих процентів, позивач покликається на пролонгацію строку кредитування на підставі п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, які згідно договору позики є невід`ємною частиною договору і з якими відповідач ознайомився на сайті позикодавця, підтвердивши це підписом під укладеним договором позики. Згідно п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі, несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь -якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Здійснивши тлумачення п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику суд дійшов висновку про те, що, передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «понадстрокове користування кредитом»), що Законом не передбачено. Такий висновок опосередковано підтверджується і тим, що сам позивач зазначає в позовній заяві про пролонгацію строку договору на підставі п.6.5 Правил і нараховує проценти саме за «користування позикою», а не як відповідальність за порушення зобов`язання. Таким чином, принцип contra proferentem застосовується судом для обмеження нарахування процентів суто межами строку кредитування. Відтак, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 15 вересня 2021 року. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що право первісного кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, тобто після 15 вересня 2021 року, а тому з 16 вересня 2021 року первісний кредитор не мав права нараховувати передбачені договором проценти за договором позики, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 8955 грн за період з 16 серпня 2021 року по 15 вересня 2021 року: 15000 грн. (сума кредиту) х 1,99 % (процентна ставка) = 298, 50 грн. х 30 днів (строк кредитування) = 8955 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України та умовам договору. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, які нараховані після відступлення права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал» суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. До позовної заяви позивачем долучено розрахунок, відповідно до якого 3% річних за період 27.01.2022 року - 23.02.2022 року становить 34,52 грн, а сума інфляційних збитків за 02.2022 року з врахуванням індексу інфляції становить 240 грн (а.с. 8). Вказані нарахування здійснені до початку введення в Україні воєнного стану, а саме до 23.02.2022 року. Таким чином заявлені вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 34,52 грн. та інфляційних втрат - 240 грн. підлягають до задоволення. Правильність наданих позивачем розрахунку заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів, відповідач будь яких доказів не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики № 75335936 від 16.08.2021 року у розмірі 24229,52 грн, з яких 15000 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 8955 грн - заборгованість за відсотками, 34,52 грн - нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року, 240 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. Щодо доводів відповідача про непідтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, суд зазначає, що оскільки договір позики був укладений в електронній формі (на що вказує п. 12 договору) і передача боргового портфеля (відповідно до актів та реєстрів) відбувалася з використанням електронної форми передачі інформації, наявність у позивача ТОВ «Коллект Центр» повного пакета електронних та письмових копій документів, які доводять як первинне зобов`язання, так і його включення до реєстрів відступлених вимог, підтверджує, що всі права грошової вимоги за договором № 75335936 перейшли до нього. Заперечення відповідача не містять обгрунтованих підстав для доведення неналежності позивача і до уваги судом не приймаються. Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження факту надання професійної правової допомоги представником позивача до матеріалів справи долучено договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс», згідно якого загальна вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги (а.с. 49-52), тарифи послуг (а.с. 53), заявку на надання юридичної допомоги №154 від 01.05.2025 року (а.с. 54), витяг з акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року (а.с. 55), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: надання усної консультації з вивченням документів, 2 год. - 4000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, 4 год. - 12 000 грн, а всього 16000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). При цьому, суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial