Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача До Богуславського районного суду Київської області звернулася [PERSON] ( [ADDRESS] ) із позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2011 між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 173. Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося: почуття любові, поваги, взаєморозуміння та підтримки зникли. Позивачка та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Таким чином, шлюб фактично існує лише формально і його подальше збереження є неможливим. З огляду на викладене позивачка просила суд не надавати час на примирення та розірвати шлюб, а після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.10.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. 13.10.2025 суддя у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернулася до відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 11). 24.10.2025 до суду надійшла відповідь на запит за № 23-23/4040/2025 від 21.10.2025, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.11.2025 о 10 год. 00 хв. 26.11.2025 розгляд справи було відкладено на 07.01.2026 о 13 год. 00 хв., у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача (а.с.18). В судове засідання, призначене на 07.01.2026 позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В позовній заяві позивачка просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 07.01.2026, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 07.01.2026 відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 173, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.05.2017 Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.8). IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За приписами статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає вимогам статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушуванням її до шлюбу та збереження шлюбних відносин, що не допускається відповідно до частини першої статті 24, частини четвертої статті 56 СК України та порушує принцип добровільності шлюбу. На підставі частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За нормою статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. З урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, якій кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. V. Висновки суду. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, шлюб існує формально. Суд вважає, що оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні такої вимоги буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази та виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що шлюб, укладений між сторонами підлягає розірванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно залишити прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] ». Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно частини першої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. VІ. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки позивачка у позовній заяві не заявляла вимоги про стягнення на її користь судових витрат, суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, не вирішує питання про їх розподіл.

Outcome: approved