Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , в якому просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] на період її навчання у навчальному закладі Академія Фінансів та Бізнесу «Вістула» у м. Варшава Республіка Польща у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду і до 30.09.2027 року. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 08.11.2023 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають дочку - [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою та з 21.10.2024 року є студенткою 1-го курсу денної (стаціонарної) форми навчання, за освітньо - кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» та освітнім напрямком «Графіка» Академії Фінансів та Бізнесу «Вістула» у м. Варшава Республіки Польща. Термін закінчення навчання в Академії 30.09.2027 року. Зазначила, що з відповідача стягувалися аліменти на утримання дочки, однак у зв`язку з досягненням нею повноліття, виплату аліментів було припинено. Разом з тим позивач зазначила, що за один рік навчання дочки нею заплачено 121 300 грн. На сьогоднішній день вона самостійно утримує дочку, однак зі своїх доходів вона одна не має можливості повністю забезпечити усі її витрати, пов`язані з навчанням та додатковими курсами, адже навчання та розвиток доньки передбачає витрати на проїзд, харчування, одяг, канцелярію, оплату орендованого приватного житла, поповнення мобільного зв`язку та інше. В свою чергу дочка не має можливості самостійно заробляти кошти, оскільки навчається на денній формі навчання та не має змоги працевлаштуватися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є фізично здоровою людиною, хоча являється інвалідом дитинства, є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, однак виконує певну роботу за яку отримує пристойний заробіток, що дає йому можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині. Інших дітей на своєму утриманні відповідач не має. З врахуванням вищевикладеного просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 31.10.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Третій особі роз`яснено її право на подачу пояснень щодо позову. 09.12.2025 року від представника відповідача - адвоката Оніщука С. П. до суду надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 08.12.2025), в якому представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 1200 - 1500 грн., покликаючись на те, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в сумі 4000 грн. щомісячно фактично перевищує весь дохід відповідача, так як єдиним джерелом доходу відповідача є його пенсія по інвалідності. Зазначив, що загальний річний дохід відповідача за період з 01.12.2024 р. по 30.11.2025 р. складає лише 32 201 грн, що еквівалентно приблизно 2 683 грн. на місяць. За вказаних обставин представник відповідача просив суд при ухваленні рішення врахувати, що відповідач непрацездатний у повному обсязі, немає офіційного доходу, крім пенсії та фактично перебуває у скрутному матеріальному становищі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалася та таких не подала. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 08.11.2023 року розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.10.2007 року Підлужненською сільською радою Костопільського району Рівненської області. На даний час дочка позивача та відповідача досягла повноліття та є студенткою 1-го курсу денної (стаціонарної) форми навчання, за освітньо - кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» та освітнім напрямком «Графіка» на платних умовах Академії Фінансів та Бізнесу «Вістула» у м. Варшава Республіки Польща, термін закінчення навчання 30.09.2027 р., що підтверджується довідкою, виданою 23.07.2024 року Академією Фінансів та Бізнесу «Вістула» м. Варшава. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частина 3 даної статті визначає, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] повністю знаходиться на утриманні матері та на даний час є студенткою денної форми навчання, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати та заробляти кошти на оплату навчання, харчування, придбання підручників, одягу, канцелярії, інших джерел доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги від батька. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з цим, у рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року у справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага». Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Як вбачається з поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, відповідач [PERSON] є інвалідом з дитинства та немає офіційного доходу, єдиним джерелом доходу відповідача є його пенсія по інвалідності, що підтверджується долученими до відзиву на позовну заяву письмовими доказами, зокрема копією довідки про доходи [PERSON] № [NUMBER] , виданої Костопільським ПФУ в Рівненській області та копією пенсійного посвідчення [PERSON] . Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду (24.10.2025 року) і до закінчення [PERSON] навчання (30.09.2027 року). Такий розмір аліментів узгоджується з вищевикладеними приписами законодавства та встановленими обставинами справи. При цьому суд враховує, що позивач не надала доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання дочки у розмірі 4000 грн. щомісячно. Покликання позивача на те, що відповідач виконує певну роботу за яку отримує пристойний заробіток суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. Згідно ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. У прохальній частині позову позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивача - адвокатом Остапенко В. С. до матеріалів справи долучено наступні документи: договір доручення про надання професійної правничої допомоги та представництва №471 від 17.10.2025 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Остапенком В. С.; копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВК №1194167 від 17.10.2025 року; акт приймання - передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 21.10.2025 року; оригінал квитанції №1.365435451.1 від 21.10.2025 року про оплату адвокатських послуг в розмірі 4 500 грн. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати є співмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial