Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Неполоковецької селищної ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . Вказує, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON] за заповітом є вона, [PERSON] , інших спадкоємців та утриманців померлої, передбачених законом немає. Зазначає, що 10.12.2020 року померлою складено заповіт в її користь, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №203. Посилається на те, що вона своєчасно, у встановленому законом порядку та строки, прийняла спадщину, так як на день смерті проживала разом з спадкодавцем, однак в нотаріальній конторі отримати свідоцтво на спадщину за заповітом не може, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру та необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло спадкодавцю. Так, свідоцтво про право власності на житло від 03.02.1997 року, видане Органом приватизації Неполоковецького деревообробного комбінату на імя [PERSON] , замість вірного прізвища [PERSON] . Вважає, що така розбіжність виникла в результаті орфографічної помилки, яка допущена службовими особами при оформленні відповідного документу, так як в розмові прізвище « [PERSON] » -« [PERSON] » є подібними та співзвучними. Також позивачка вказує на те, що факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю підтверджується, зокрема, довідкою Неполоковецької селищної ради від 12.06.2025 року №250, згідно якої [PERSON] , 1938 року народження, була зареєстрована по [ADDRESS] по день смерті, [INFO] . Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1997 року, яке видане Органом приватизації Неполоковецького деревообробного комбінату, та визнати за нею, [PERSON] , право власності на спадкове майно. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача Неполоковецької селищної ради в підготовче судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2025 року (а.с.9). Відповідно до заповіту від 10.12.2020 року, посвідченого секретарем Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області Ілюк В.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №203, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що за законом буду матиму право заповідаю [PERSON] , 1982 року народження (а.с.10). Згідно довідки №250 від 12.06.2025 року Неполоковецької селищної ради вбачається, що померла [PERSON] , 1938 року народження, була зареєстрована по [ADDRESS] по день смерті, [INFO] (а.с.11). Згідно свідоцтва про право власності від 03.02.1997 року вбачається, що [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до Висновку про вартість майна [PERSON] вартість квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 31.10.2025 року складає 436450 гривень (а.с.16). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті . Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, беручи до уваги відповідні положення Цивільного кодексу України, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та виявлені розбіжності в прізвищі спадкодавця в свідоцтві про право власності на житло та свідоцтві про смерть, що позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на спадкування в іншому порядку, а також враховуючи при цьому те, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі ст.ст. 328, 346, 392, 1216-1218, 1220-1221, 1223, 1233, 1235-1236, 1268 ЦК України та

Outcome: approved