Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Доводи позивача викладені у позові. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 19.09.2023 року між сторонами в електронній формі було укладено договір позики на суму 8 000 грн. строком на 30 днів, умови якого [PERSON] підтвердила за допомогою одноразового ідентифікатора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти, проте Позичальник суму позики у визначений термін не повернула. Позивач просить стягнути з Боржника загальну заборгованість у розмірі 95 068,80 грн., яка складається з тіла кредиту (8 000 грн.) та нарахованих за базовою ставкою (2,99% на день) процентів за період прострочення (87 068,80 грн). Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. 19 вересня 2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 1654820923, за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 8 000,00 грн. строком на 30 днів. Згідно з умовами договору, дисконтна процентна ставка становить 0,99% на день, а позаакційна (базова) ставка 2,99% на день. Згідно листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/5895 від 19.09.2024 відповідачу на платіжну картку [NUMBER] перераховано 8000 грн. 19.09.2023 о 20:43 год. транзакція №1298302456. Відповідач свої зобов`язання за договором позики № 1654820923 не виконала, у встановлений строк (до 19.10.2023 р.) суму кредиту та нараховані проценти не повернула. Згідно з наданим розрахунком, станом на 18.09.2024 року загальна заборгованість [PERSON] становить 95 068,80 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 87 068,80 грн заборгованість за процентами, нарахованими за базовою ставкою 2,99% на день. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Висновки суду. Судом встановлено, що між сторонами 19.09.2023 року дійсно виникли правовідносини за електронним договором позики № 1654820923, який згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статтею 639 ЦК України прирівнюється до письмового, а факт надання Позивачем коштів у розмірі 8 000,00 грн. підтверджено довідкою про перерахування коштів. Суд також бере до уваги умови пункту 1.5 Договору, згідно з якими у разі порушення строків повернення позики умови щодо нарахування дисконтної ставки (0,99%) скасовуються і до взаємовідносин сторін застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування з першого дня дії Договору. Разом з тим, розглядаючи вимогу про стягнення процентів за 364 дні прострочення у розмірі 87 068,80 грн, суд керується сталою практикою Верховного Суду (зокрема, постановами Великої Палати у справах № 444/9519/12 та № 910/17048/17), згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом за ставкою, визначеною для основного строку, припиняється зі спливом терміну, на який кредит був наданий, тобто після 19.10.2023 року. Оскільки пролонгація договору у порядку пункту 1.3 не відбулася через відсутність оплати з боку Відповідача, нарахування щоденних відсотків поза межами 30-денного строку дії договору суперечить положенням статті 1048 ЦК України та суті кредитного зобов`язання. Таким чином, обсягом відповідальності за договірними ставками є нарахування базової ставки 2,99% саме за період фактичного користування грошовими коштами у межах погодженого строку (з 19.09.2023 по 19.10.2023), що становить 7 176,00 грн. (8 000 грн х 2,99% х 30 днів), а разом із тілом кредиту 15 176,00 грн. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково, стягуючи на користь Позивача 8 000,00 грн. основного боргу та 7 176,00 грн. нарахованих за базовою ставкою процентів у межах строку договору, відмовляючи у решті вимог через їх необґрунтованість. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, на відповідача покладається обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 386,69 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial