Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції»(далі ТОВ «Українські Фінансові Операції») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2024 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») в електронній формі був укладений договір № 4934422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошті в сумі 2 600 грн, строком на 360 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту [NUMBER] та зобов`язався сплатити відсотки за користування ними. У подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 10 вересня 2024 року, згідно з яким він отримав додаткові кошти у розмірі 10 000 гривень, які були йому надіслані на платіжну карту. 02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передав (відступив) ТОВ «Українські Фінансові Операції» право боргової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за договором № 4934422 від 31 серпня 2024 року на загальну суму 49 896 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 600 грн, заборгованість за процентами 30 996 грн, заборгованість за штрафом/неустойкою 6 300 грн. Після відступлення права вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків ні на рахунки ТОВ «Лінеура Україна», ні на рахунки ТОВ «Українські Фінансові Операції», а тому виникла заборгованість у загальному розмірі 54 180 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту 12 600 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором 30 996 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими позивачем - 10 584 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Також позивач просить суд в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, ухвалити рішення щодо нарахування та стягнення із [PERSON] в порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. Представник позивача ТОВ «Українські Фінансові Операції» у судове засідання не з`явився, серед іншого, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Однак до суду повернулися конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення, про що суд 26 грудня 2025 року постановив ухвалу. Процесуальні дії у справі 11 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 листопада 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відрядженні. 10 грудня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом 31 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4934422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «43774» (31.08.2024 о 23:00), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та виконати обов`язки передбачені договором (п. 1.2 Договору) (арк. спр. 16-27). Сума кредиту становить 2 600 гривень (п. 1.2 Договору). Строк кредиту 360 днів. Періодичність сплати платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.3 Договору). Процентна ставка фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п. 1.4, 1.4.1 Договору). Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1 Договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дати надання кредиту: 31.08.2024 або 01.09.2024 (п. п. 2.1, 2.2 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту (арк. спр.29-30). Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №4934422 доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (арк. спр. 28). ТОВ «УПР» на підставі договору про переказ коштів (ар. спр.56-58) повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 31 серпня 2024 року о 23 год 02 хв на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 2600 гривень (арк. спр. 46). 10 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору № 4934422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 серпня 2024 року (далі - Додатковий договір), який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «41569» (10.09.2024 о 21.41), згідно з яким товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (арк. спр.31-32). Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає: 10 000,00 гривень (п. 1.2 Додаткового договору). Сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених Клієнтом за Договором, складає: 12 600,00 гривень (п.1.4 Договору). Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. За користуванням кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 Договору (п. 1.5, 1.6 Додаткового договору). Дати надання додаткової суми кредиту: 10.09.2024 або 11.09.2024, шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Із врахуванням змін щодо суми кредиту, позичальником підписані оновлені паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (арк. спр.33, 34-37). ТОВ «ПейТек» на підставі договору про надання платіжний послуг (ар. спр.47-53) повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 10 вересня 2024 року о 21 год 42 хв на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 10 000 гривень (арк. спр. 45). З повідомлення АТ «УніверсалБанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку з 31 серпня 2024 року зараховано 2600 грн, а з 10 вересня 2024 року - 10 000 грн (арк. спр. 149). 24 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) частини боргу за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4934422 від 31.08.2024 (далі Додатковий договір про прощення боргу), який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «62240» (24.02.2025 о 14.57), згідно якого клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 6 300,00 у термін до 26.02.2025 (п.2) (арк. спр.37). Товариство звільняє Клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за Договором у сумі 6300,00 (п.3 Додаткового договору про прощення боргу). Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України цей Додатковий договір укладено з відкладальною обставиною, якою Сторони визнають здійснення Клієнтом обов`язкового платежу на умовах, визначених пунктом 2 цього Додаткового договору. Додатковий договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту настання відкладальної обставини та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за ним (п. 8, 8.1 Додаткового договору про прощення боргу). 02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу №02-1/06/2025, відповідно до умов якого від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські Фінансові Операції» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4934422 на загальну суму 49 896,00, що підтверджується договором, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжними інструкціями, витягом з реєстру боржників, розрахунок заборгованості складеного ТОВ «Лінеура Україна» (арк.спр.59-74). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджені судом докази, зокрема витяги з ЄДРЮОФОГФ, статути, свідоцтва про реєстрацію фінансових установ, підтверджують, що ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» за своїми правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Також наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та відповідачем не оспорюється факт переходу права грошової вимоги відпервісного кредитора до ТОВ «Українські Фінансові Операції»за договором №4934422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4934422 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 серпня 2024 року, а згодом додатковий договір від 10 вересня 2024 року. Вказані договори укладені в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договорів Товариство надало відповідачу кошти в сумі 12 600 грн (2 600 грн за договором від 31.08.2024 та 10 000 грн за додатковим договором від 10.09.2024) строком на 360 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі - 1 % в день за стандартною ставкою. 31 серпня 2024 року та 10 вересня 2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, про що свідчать повідомлення ТОВ «УПР», ТОВ «ПейТек», АТ «Універсал Банк». Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Лінеура Україна» суд вважає доведеним. У подальшому позивач набув право боргової вимоги до [PERSON] . Згідно із складеним ТОВ «Лінеура Україна»розрахунком про стан заборгованості за договором, станом на 02 червня 2025 року, заборгованість становить 49 896 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 600 грн, заборгованість за відсотками - 30 996 грн,яка нарахована з розрахунку денної процентної ставки 1%, що складає 26 грн (від тіла кредиту 2 600 грн) та 126 грн (від тіла кредиту 12 600 грн) щоденно, заборгованість за штрафами/неустойкою 6 300 грн(арк. спр.40-44). Позивачем додатково здійснено нарахування відсотків за договором у період з 03 червня 2025 року до 25 серпня 2025 року на загальну суму 10 584 грн, з розрахунку денної процентної ставки 1%, що складає 126 грн щоденно, про що свідчить розрахунок заборгованості (арк. спр.38-39). Здійснений розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений із врахуванням сплати відповідачем 2 680 грн, які зараховані в рахунок сплати процентів. Розмір заборгованості у частині розміру тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідає умовам вказаного договору та узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Нарахування відсотків за користування кредитом здійснено в межах 360-денного строку кредитування, за період з 31 серпня 2024 року до 25 серпня 2025 року за погодженою відсотковою ставкою 1 % від суми позики, що становить 26 грн (від тіла кредиту 2 600 грн у період з 31.08.2024 до 10.09.2024) та 126 грн (від тіла кредиту 12 600 грн у період з 11.09.2024 до 25.08.2025) за день користування кредитом. Відповідач власних контррозрахунків, доказів належного виконання умов договору, не надав. Також суд зауважує, що дані які містяться в розрахунку заборгованості складеному ТОВ «Лінеура Україна» (арк. спр.40-44) свідчать про те, що Додатковий договір про прощення боргу від 24 лютого 2025 року не набрав чинності та вважається неукладеним, у силу вимог пунктів 8, 8.1 цього Договору (умова відкладальної обставини), оскільки відповідач не виконав вимогу пункту 2 Договору та не погасив частину основного боргу в сумі 6 300 грн у термін до 26.02.2025. Відтак суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому з [PERSON] підлягає стягненню прострочена заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 54 180 гривень, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 12 600 грн, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором 30 996 грн, заборгованість за процентами, нарахованими позивачем - 10 584 грн. Щодо застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд зазначає наступне. Положеннями частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України визначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Вказаній нормі кореспондуються положення частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 вказала, що положення частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України та частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені). Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Вимог про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України позивачем у позові не заявлено. Крім того суд зауважує, що положеннями пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у розмірі 2 422,40 грн, а всього - 12 422,40 грн. Позивач ТОВ «Українські Фінансові Операції» в особі директора Сівака С.С. 01 серпня 2024 року уклав договір про надання правничої допомоги №01/08/2024-А з адвокатом Дідухом Є.О. Згідно умов договором вартість послуг адвоката визначається у актах наданих послуг по домовленості (арк. спр.107-108). Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно з договором №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, адвокатом на підставі заявки на виконання доручення, надані послуги, пов`язані із досудовою підготовкою та судовим представництвом інтересів позивача в суді в ході розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитним договором №4934422 від 31.08.2024, на що витрачено 10 годин. Вартість послуг - 10 000 гривень (арк. спр. 109-110, 111,112,113). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved