Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на їхню користь заборгованість за кредитним договором № 100192435 від 19.01.2021 року в розмірі 18 240,00 грн, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 19.01.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») і [PERSON] уклали в електронній формі договір про споживчий кредит № 100192435, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 4 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. 07.06.2021 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, на підставі якого позивач набув право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок порушення [PERSON] умов кредитного договору № 100192435, неповернення суми кредиту і нарахованих процентів у встановлені договором строки заборгованість відповідача за договором становить 18 240,00 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з [PERSON] зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача адвокат Усенко М. І. в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи,30.12.2025 року повторно не з`явилася в судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подала. Положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.12.2025 року постановлено провести заочний розгляд в цій справі та ухвалити заочне рішення. Суд установив такі обставини. 19.01.2021 року за допомогою вебсайту tengo.ua позичальник [PERSON] заповнила анкету-заяву на кредит № 100192435, у якій зазначила свої персональні дані, а також обрала бажані параметри кредитування у ТОВ «Мілоан». 19.01.2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про споживчий кредит № 100192435 (п. п. 6.1, 6.2 договору). На підтвердження ідентифікації відповідача та визначення йому одноразового ідентифікатора (J66045) позивачем долучено відповідну довідку про ідентифікацію, видану ТОВ «Мілоан» 12.06.2025 року. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. У п. п. 1.2-1.6 договору його сторони погодили умови кредитування, а саме: суму (загальний розмір) кредиту 4 000,00 грн; строк кредитування 30 днів з 19.01.2021 року; термін (дату) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дату платежу) 18.02.2021 року; орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, і становить 6 400,00 грн; проценти за користування кредитом у розмірі 2 400,00 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.7 договору процентна ставка за цим договором фіксована. Разом з тим у п. 2.3 договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування, що може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Згідно з п. 2.3.1.2 договору, який регулює пролонгацію на стандартних (базових) умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. За змістом п. 2.3.2 договору кредитодавець передбачив, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин (и) щодо якої (их) невідомо настане вона (и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» умов кредитного договору та надання [PERSON] кредиту у розмірі 4 000,00 грн до позовної заяви долучено копію платіжного доручення № 25054672 від 19.01.2021 року, зі змісту якого видно, що 19.01.2021 року ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів у розмірі 4 000,00 грн на рахунок [PERSON] № [NUMBER] . До кредитного договору також долучено копію графіку платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1) та копію паспорта споживчого кредиту (додаток № 2). Графіком платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1) передбачено, серед іншого, дату платежу 18.02.2021 року, суму кредиту за договором 4 000,00 грн, проценти за користування кредитом 2 400,00 грн, разом 6 400,00 грн. З відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «Мілоан», відомо, що [PERSON] за кредитним договором № 100192435 надано кредит в сумі 4 000,00 грн. Водночас відсотки за користування кредитом за період з 20.01.2021 року до 18.02.2021 року (30 днів) нараховано в сумі 2 400,00 грн (80,00 грн або 2 % в день), з 19.02.2021 року до 18.04.2021 року (59 днів) в сумі 11 800,00 (200,00 грн або 5 % в день), а 19.04.2021 року 40,00 грн. 07.06.2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, за умовами п. 1.1 якого кредитор зобов`язався передати (відступити) новому кредиторові за плату, а новий кредитор зобов`язався прийняти належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником (портфель заборгованості). Відповідно до п. п. 6.2.3 вищевказаного договору права вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з витягом від 15.07.2025 року з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 100192435 від 19.01.2021 року на загальну суму 18 240,00 грн, з яких 4 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 14 240,00 грн сума заборгованості за відсотками. Також до позовної заяви долучено копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 07.06.2021 року до договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року та платіжної інструкції про здійснення ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» оплати за цим договором. На підтвердження надіслання [PERSON] досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості до позовної заяви долучено копію відповідного листа-претензії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» № 20793229/171 від 15.07.2025 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» слід задовольнити частково з огляду на таке. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що 19.01.2021 року ТОВ «Мілоан» і [PERSON] в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про споживчий кредит № 100192435, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 року. За умовами вищевказаного кредитного договору [PERSON] надано кредит у розмірі 4 000,00 грн на строк 30 днів, а також встановлено плату за користування кредитними коштами в розмірі 2 % у день від залишку кредиту. Отримавши кредит, [PERSON] належним чином не виконала узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Визначаючись із розміром заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 100192435 від 19.01.2021 року, суд звертає увагу на те, що право нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Окрім того, суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У пункті 1.3 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 19.01.2021 року (строк кредитування). Водночас, як видно з відомості ТОВ «Мілоан», останній нараховував відсотки і після погодженого строку кредитування з 19.02.2021 року по 19.04.2021 року згідно з п. 1.6 кредитного договору. З цього приводу суд зазначає, що невиконання або неналежне виконання боржником договірних зобов`язань не може розглядатися як відкладальна обставина в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до зміни умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами згідно з кредитним договором, зокрема, 30 календарних днів та 2 % в день від суми кредиту за час користування ним. Добросовісний кредитор, укладаючи договори зі споживачем, розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту. У зв`язку з цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною обставиною. Зазначення у договорі різних строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору № 100192435 щодо строку його дії 30 календарних днів (згідно з п. 1.3) чи 60 календарних днів (згідно з п. 2.3.1.2) та розміру процентної ставки 2 % чи 5 %, то в цьому випадку потрібно застосовувати правило тлумачення Contra proferentem. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2022 року у справі № 944/3046/20 зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Зазначення в кредитному договорі різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в цьому випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором № 100192435 після закінчення строку його дії. Незважаючи на те, що підвищений розмір процентів за користування кредитними коштами в договорі визначається як стандартна (базова) процентна ставка (п. 1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений згідно з п. 1.3 договору строк кредитування (30 днів), тобто фактично є санкцією. На переконання суду, п. 2.3.1.2 кредитного договору прямо суперечить п. 1.3 договору, графіку платежів за договором (додаток № 1 до договору) та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції. У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Тому нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі за час автопролонгації на підставі п. 2.3.1.2 договору, на переконання суду, є неправомірним. Враховуючи наведене, суд вважає, що починаючи з 19.02.2021 року ТОВ «Мілоан», як кредитодавець, не мало права нараховувати проценти за кредитним договором № 100192435 від 19.01.2021 року, а підтвердженим розміром відсотків буде 2 400,00 грн, які нараховані у строк кредитування, визначений кредитним договором, тобто з 19.01.2021 року до 18.02.2021 року. Отже, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 100192435 від 19.01.2021 року в розмірі 6 400,00 грн, з яких: 4 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 400,00 грн заборгованість за процентами. Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Встановлено, що 01.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі клієнт) і адвокатське об`єднання «Апологет», в особі адвоката, керуючого Усенка М. І. (далі виконавець) уклали договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107, відповідно до п. 1.1 якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форм власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8 000,00 грн. Згідно з актом наданих послуг правової (правничої) допомоги № Д/12 від 24.07.2025 року адвокатське об`єднання «Апологет», в особі адвоката Усенка М. І. надало, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало послуги згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № 100192435 від 19.01.2021 року загальною вартістю 8 000,00 грн. Детальний опис наданих послуг від 24.07.2025 року до акту № Д/12 від 24.07.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року додано позивачем до позовної заяви. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, зважаючи на приписи ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» слід стягнути витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2 807,02 грн (6 400,00 грн * 8 000,00 грн / 18 240,00 грн), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також у силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 849,96 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6 400,00 грн * 2422,40 грн / 18 240,00 грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial