Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про заборгованість по кредитному договору загальною сумою 42023,88 грн. , а також в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] , роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4567160 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до даного договору відповідачу був наданий кредит, сума якого складає 6000 грн. Відповідач підписавши даний договір підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі встановленому договором. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 27 лютого 2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №27/02/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував внаслідок чого станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить 42023,88 гривень, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5002,97 гривень, сума заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором- 31517,64 грн., відсотки нараховані позивачем 5503,267 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачем, відповідно до ч.7 ст.178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч.8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою Сарненського районного суду від 27 жовтня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 28 листопада 2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані судом докази. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4567160 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 6000 грн., строком на 360 днів, з 18.04.2024 року по 13.04.2025 року, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. Даний договір був підписаний позичальником електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 53124 і був надісланий на номер мобільного телефону. Також відповідачем були підписані графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Позивач на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти в сумі 6000 грн., які були перераховані на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , номер якої був зазначений в кредитному договору, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек». Крім того, згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 28 листопада 2025 року, наданою на виконання ухвали суду встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітована картка №5168757426308252 на яку здійснено переказ коштів в сумі 6000 грн. 18.04.2024 року. 27 лютого 2025 року ТОВ «Лінерура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №27/02/2025, відповідно до умов якого право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру боржників. Згідно розрахунку здійсненого ТОВ «Лінеура Україна» за відповідачем рахується заборгованість за період з 18 квітня 2024 року по 27 лютого 2025 року в розмірі 39520,61 грн., з яких: 5002,97 грн. - сума основного боргу за кредитом, 31517,64 грн. - сума нарахованих процентів, 3000 грн.- штрафні санкції. 28 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» повідомила боржників про відступлення права вимоги до ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу №27/02/25, [PERSON] було включено до реєстру боржників, тому ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42023,88 гривень, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5002,97 гривень, сума заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором- 31517,64 грн., відсотки нараховані позивачем 5503,267 грн. За таких обставин, до ТОВ «Українські фінансові операції» починаючи з 27 лютого 2025 року відповідно до договору факторингу №27/02/2025 перейшло право за Договором 4567160 від 18.04.2024, що укладено між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Згідно з доданим до позовної заяви детального розрахунку, заборгованість відповідача виконаний позивачем за 44 календарних днів з 27.02.2025 року по 10 червня 2025 року складає 5002,97 грн. заборгованості за основним боргом , заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 5503,267 грн. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідач має зобов`язання перед позивачем за невиконання умов договору кредиту №4567160 від 18.04.2024. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5002,97 грн., процентами в розмірі 37020,90 грн., підлягають задоволенню. Із наведеного позивачем розрахунку встановлено, що відсотки були нараховані в межах строку кредитування. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.10, 11ст.265ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, суд, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22, зазначає наступне. Згідно із ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч.11ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Крім того, наведена вище стаття є нормою процесуального права, не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано, факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 42023,88 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, позивач ставить питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 2 422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №11274 від 20.10.2025 та надання позивачу правової допомоги адвокатом Дідух Є.О. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №01/08/2024-А від 01.08.2024 року про надання правової допомоги від укладений між ТОВ «Українські фінансові операції»» та адвокатом Дідух Є.О., заявка на виконання доручення до договору про надання правової (правничої) допомоги , акт приймання-передачі наданих послуг №6150979 до договору №01/08/2024 А, детальний опис робіт, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатом, складає 10000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial