Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023 у загальному розмірі 24 255,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 20.01.2023 між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 7975422, згідно з умовами якого відповідач отримав 7 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. Однак, [PERSON] не виконав належним чином умов цього договору, відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. 27.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги № 95-МЛ, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023 перед позивачем становить 24 255,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 000,00 грн.; заборгованість за процентами - 16 905,00 грн. та заборгованість за комісією - 350,00 грн., яку просить стягнути в примусовому порядку та стягнути понесені судові витрати. Позовна заява з додатками надіслані відповідачу позивачем, що підтверджено копією службового чеку АТ «Укрпошта» та копією списку згрупованих поштових відправлень від 26.09.2025. Ухвалою від 23.10.2025 після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк». 21.11.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 19.12.2025. Також, 21.11.2025 судом отримано інформацію відповідно до ухвали від 23.10.2025. 19.12.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 09.01.2026 сторони в судове засідання не з`явилися. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив справу розглянути в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачу у встановленому законом порядку на зареєстровану адресу місця проживання направлялися судова повістка про виклик до суду, копія ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, а також роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. Вказану поштову кореспонденцію відповідач отримав (підтвердження наявні в матеріалах справи). Крім цього, про призначення судового засідання на 21.11.2025, 19.12.2025, 09.01.2026 [PERSON] повідомлявся шляхом здійснення опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, однак в судове засідання повторно не з`явився. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданій ним до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України, при цьому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі Анкети-заяви на кредит, 20.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 7975422 (індивідуальна частина), за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. (п. 1.2 договору) на загальний строк 105 днів і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період - 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.02.2023; поточний період - 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 05.05.2023. Позичальник за пільговий період повинен сплатити проценти за користування кредитом в сумі 105,00 грн. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18 900,00 грн., із розрахунку 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, комісія за надання кредиту становить 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. До вказаного договору додано графік платежів (додаток № 1), згідно якого загальна вартість кредиту станом на дату повернення 05.05.2023 складає 26 355,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - сума кредиту, 19 005,00 грн. - проценти за користування кредитом, 350,00 грн. - комісія за надання кредиту. Кредитний договір був укладений в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору ( Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника). Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *63. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проєкт цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору відповідач також підтвердив, що умови Договору йому зрозумілі, договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач [PERSON] (дата народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором № 7975422, оскільки акцептував підписавши 20.01.2023 14:02:32 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (U21410) направленого на номер телефону [NUMBER] відповідний договір. Крім того, в матеріалах справи міститься: паспорт споживчого кредиту (додаток № 2), в якому зазначені дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України , пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Так, судом встановлено, що вказаний договір був укладений виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця, а також сторони вказаного договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] , для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за умовами договору про споживчий кредит № 7975422 від 20.01.2023 та перерахувало на рахунок платіжної картки [PERSON] грошові кошти у сумі 7 000,00 грн., вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення № 91766560 від 20.01.2023. На виконання ухвали суду від 23.10.2025 листом АТ КБ «ПриватБанк» від 12.11.2025 №20.1.0.0.0/7-251104/53214-БТ підтверджено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в Банку емітовано платіжку картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 20.01.2023 р. здійснено зарахування коштів у сумі 7 000,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивачем у справі, ТОВ «Мілоан» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023 в сумі 24 255,00 грн., з якої: 7 000,00 грн. - сума заборгованості по тілу; 16 905,00 грн. - сума заборгованості по відсотках; 350,00 грн. - сума заборгованості по комісії, що також підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників, Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги та копією платіжної інструкції № 71170 від 27 квітня 2023 року відповідно до якої, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «Мілоан» 822 012,02 грн. за відступлення права вимоги згідно договору відступлення прав вимоги № 95-МЛ від 27.04.2023. Таким чином, до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023. Доказів про визнання договору факторингу недійсним матеріали справи не містять. Статтею 1054 ЦК України у частині встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктами 1, 2 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» вживались заходи, щодо досудового врегулювання спору, на адресу боржника направлялась Вимога про погашення кредитної заборгованості Вих. № 5507/469 від 12.09.2025. Відповідачем відзив не надано, також не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості по кредитному договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положенням статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч. 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором і отримані грошові кошти в добровільному порядку не повернув, позивач набув права грошової вимоги до відповідача, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 7975422 від 20.01.2023 у розмірі 24 255,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Представником позивача у позовній заяві заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Згідно з ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107, укладеного 01 липня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та адвокатським об`єднанням "Апологет"; акту № 1019 надання послуг (правової (правничої) допомоги) від 05.09.2025, детального опису наданих послуг від 05 вересня 2025 року до Акту № 1019 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адвокатське об`єднання "Апологет". Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обгрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Від [PERSON] , відповідача у справі, до суду не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Отже, в порядку ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а всього 10 422,40 грн.

Outcome: approved