Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»" звернулось в суд з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору, укладеному з ним 26 червня 2018 року, за яким останній отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 57 050 гривень на строк до 23 червня 2023 року, посилаючись на невиконання ним зобов`язань з повернення кредиту у строки і на умовах, визначених кредитним договором. На підтвердження обставин невиконання [PERSON] умов кредитного договору, а також наявності заборгованості в розмірі 89 551 грн.98 коп., посилаєть на письмові докази, приєднані до позовної заяви у підсистемі "Електронний суд". Поряд з цим, 08.11.2023 між АТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "МАРИН-ФІНАНСТ укладено Договір факторингу, згідно умов якого відбулося відступлення фактору права вимоги до відповідача. Після цього 12.12.2024 року рішенням учасника ТзОВ " ФК МАРИН-ФІНАНС" змінено найменування Товариства на ТзОВ "Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»". Позивач стверджує, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань з повернення кредиту. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив необхідних платежів для погашення заборгованостей ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. В судове засідання представник позтвача не з`явився. У позовній заяві позивач просив здійснювати судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 23 липня 2025 року відкрио провадження у справі та визначено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовоного провадження з повідомленням сторін. ( а.с.13). Розгляд справи призначався на 04.09.2025, 03.11.2025, 30.12.2025. Представником позивача 28.08.2025 року до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначено, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. ( а.с.17) 24.11.2025 року представником позивача подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. Проте, у призначені для розгляду справи дату і час, з`єднання з представником позивача для проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, не відбулось по причині відсутності останнього у мережі ВКЗ (офлайн). Відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, враховуючи, що представник позивача в судове засідання повторно не з`явився, був відсутній у мережі ВКЗ ( офлайн) і, крім цього, в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи у відсутності представника, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, також в судове засідання не з`явився. - шляхом вручення повістки. Будь-яких заяв, клопотань на час розгляду справи від нього не надійшло, відзиву на позов не подав. (а.с.26) Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, відзиву на позов, пояснень по суті справи, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оцінивши, надані позивачем та досліджені в ході судового розгляду докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується документально ( див. додаток п/№ 4 в системі "Електронний суд"), 26 червня 2018 року між ПАТ "КРЕДОБАНК" (далі Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № CL - 119059. Згідно умов договору [PERSON] отримав від Банку кредит на умовах платності, строковості та поворотності в сумі 57 050 грн. на строк до 23 червня 2023 року. Цей договір укладено у письмові формі та підписано рукописним підписом позичальника. Як зазначенго вище, відповідач не подав відзиву на позов та зі своєї сторони не спростував належними засобами доказування факту укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 57 050 грн. З цих підстав, враховуючи, що зворотнього не встановлено, суд відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, вважає доведеним, що між сторонами мають місце кредитні правовідносини, за якими відповідач отримав від первісного кредитора ПАТ "КРЕДОБАНК" кредит в сумі 57 050 грн. Поряд з цим, 08.11.2023 між АТ "КРЕДОБАНК" та ТОВ "МАРИН-ФІНАНСТ укладено Договір факторингу, згідно умов якого відбулося відступлення фактору права вимоги до відповідача. Після цього 12.12.2024 року рішенням учасника ТзОВ " ФК МАРИН-ФІНАНС" змінено найменування Товариства на ТзОВ "Фінансова компанія «АКСІЛІУМ-ФІНАНС»".Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит", а також щодо факторингу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Аналізуючи досліджені судом докази щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, суд відмічає наступне. Так, дослідженням наданих позивачем доказів, а саме розрахунком заборгованості, встановлено, що він не містить усіх необхідних відомостей, які б давали підстави дійти висновку про обгрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми заборгованості - 57 050 грн. Зокрема, з розрахунку вбачається, що складений він за період з 02.11.2020 по 31.05.2025, в той час, як кредитний договір був укладений 26 червня 2018 року. Розрахунок містить лише підсумкові суми простроченого тіла кредиту, заборгованості по відсотках ( прострочені і строкові). Однак, детального нарахування платежів, починаючи з 26.06.2018 року за кожен щомісячний платіж у межах строку кредитування до 23 червня 2023 року, а також після закінчення строку кредитування з вказівкою на передбачений у договорі розмір процентів, розрахунок не відображає. За таких обставин, такий розрахунок не може бути прийнятий судом у якості належного та достовірного доказу. Отже, доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України про те, що заявлена до стягнення в розмірі 57 050 грн. сума заборгованість є правомірно нарахованою обгрунтованою позивачем, до суду не надано. Відповідно до ст.81 ЦПК України, правило якої передбачає обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем всупереч ст.81 ЦПК України не доведено перед судом, що саме кредитна заборгованість позичальника у розмірі 57 050 грн по договору позики є підставною. Суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості, позаяк для цього він не відображає усіх необхідних відомостей, про що зазначено вище. Крім цього, проведення такого розрахунку судом суперечило б принципу змагальності і диспозитивності Отже, позов до задоволення не підлягає у зв`язку з недоведеністю розміру позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України - понесені позивачем судові витрати до стягнення не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed