Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

До суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» (скорочена назва ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс») з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.05.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» було укладено кредитний договір № 35207435, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 2500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 35207435 від 15.05.2024 року, у розмірі 17100 грн та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 07.01.2026 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову частково, у якій відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2500 грн, водночас заперечила проти стягнення процентів за користування кредитом, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з проходженням її чоловіком військової служби, а також не погодилась із вимогами про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1250 грн, посилаючись на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якими на період дії воєнного стану боржники звільняються від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань, крім того заперечила проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, просивши суд позов задовольнити частково. Представник позивача адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Однак у заяві про визнання позову частково просила розгляд справи проводити без її участі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що 25.05.2024 року між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №35207435, що підтверджується копією договору про споживчий кредит (а.с.6-8). Із умов договору про споживчий кредит №35207435 від 25.05.2024 року вбачається, що предметом договору є надання позивачем відповідачу грошових коштів у формі фінансового кредиту у сумі 2500 грн строком на 360 календарних днів, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити платежі, передбачені договором (п.п.1.11.3 договору). Згідно з умовами договору, базова (стандартна) процентна ставка за користування кредитом становить 547,5 % річних (п.1.6 договору). Із договору також вбачається, що пільговий період користування кредитом становить 20 календарних днів з 25.05.2024 року по 14.06.2024 року, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1,2%. Крім того, договором визначено стандартний період користування кредитом тривалістю 340 календарних днів з 15.06.2024 по 20.05.2025, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% (п.2.2.3 договору). З умов договору вбачається, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку позичальника. Із положень договору також вбачається, що договір укладено в електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про волевиявлення сторін на укладення договору та погодження його істотних умов. Крім того, до договору про споживчий кредит № 35207435 додано графік платежів, який є його невід`ємною частиною та містить інформацію про строки виконання зобов`язань за договором, розмір платежів і черговість погашення заборгованості (а.с.9). Укладення кредитного договору та ідентифікації відповідача підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс», з якої вбачається, що [PERSON] була ідентифікована позивачем, а акцепт договору про споживчий кредит № 35207435 від 25.05.2024 року підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У довідці зазначено, що одноразовий ідентифікатор n450vkts був надісланий на номер телефону позичальника 25.05.2024 року о 10 год. 05 хв. 23 сек., що підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору в електронній формі та погодження його умов (а.с.10). Виконання позивачем зобов`язання щодо надання кредитних коштів підтверджується довідкою платіжного сервісу EasyPay №7/16857 від 21.10.2025 року, з якої вбачається, що 25.05.2024 року на платіжну картку, зазначену відповідачем, було перераховано грошові кошти у сумі 2500 грн, отримувачем яких є [PERSON] цьому операція має статус «успіх», що свідчить про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 35207435 за період з 25.05.2024 року по 20.05.2025 року, вбачається, що станом на 20.05.2025 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 17100 грн, яка складається з: тіла кредиту 2500 грн, нарахованих процентів за користування кредитом 13350 грн, штрафних санкцій 1250 грн. Вказаний розрахунок містить відомості про щоденні нарахування та відображає структуру заборгованості за договором (а.с.11-12). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договорів про надання фінансових послуг через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону). Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 35207435 від 25.05.2024 року щодо повернення отриманих грошових коштів у встановлені договором строки. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за відповідачем обліковується заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору. При цьому суд зазначає, що обов`язок відповідача щодо повернення суми основного боргу у розмірі 2500 грн підтверджений матеріалами справи та не заперечується самою відповідачкою, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитом, суд враховує спеціальні норми законодавства, які регулюють соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей. Судом встановлено, що відповідач є дружиною військовослужбовця [PERSON] , який проходить військову службу під час дії воєнного стану, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.31), довідкою військової частини [NUMBER] №2679/47 від 03.09.2025 року (а.с.29), довідкою військової частини [NUMBER] №2045 від 06.06.2024 року (а.с.30), а також копіями військового квитка та відповідної сторінки військового квитка [PERSON] (а.с.32-33). Відповідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими передбачено державні соціальні гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей, у тому числі щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитними зобов`язаннями на період проходження військової служби. З огляду на те, що нарахування процентів за користування кредитом у даному випадку здійснювалося у період проходження військової служби військовослужбовцем, членом сім`ї якого є відповідач, суд доходить висновку, що нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 13350 грн не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, враховуючи вищевказане, на період дії воєнного стану боржники звільняються від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань, у тому числі від сплати неустойки (штрафу, пені). Оскільки нарахування штрафних санкцій за кредитним договором № 35207435 від 25.05.2024 року відбувалося у період дії воєнного стану, суд доходить висновку, що штрафні санкції у розмірі 1250 грн також не підлягають стягненню з відповідача. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2500 грн, у решті позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку. Сума задоволених вимог позивача складає 2500 грн зі заявлених 17100 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 354,15 грн (2500 грн х 2422,40 грн : 17100 грн = 354,15 грн). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України). Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №0207 про надання правової (правничої) допомоги від 02.07.2025 року між «ФК «Тайгер-Фінанс» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Апологет», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.14), копія ордеру (а.с.14), копія акту №65 наданих послуг від 12.11.2025 року (а.с.14), копії детального опису наданих послуг до акту №65 від 12.11.2025 року (а.с.14). При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial