Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначила, що відповідач [PERSON] є її батьком. 13.01.2022 позивачу [PERSON] виповнилося 18 років. Вона проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач з ними не проживає. Вона не працює і доходів не має, так як навчається на першому курсі ОС "Магістр" денної форми з нормативним терміном навчання спеціальності "Журналістика" Донецького національного університету імені Василя Стуса за умовами договору про надання платної освітньої послуги, плата за навчання кожного місяця 4890 грн. Стипендії не отримує, не має самостійного джерела доходу, тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Термін навчання закінчується 31.12.2026. Матеріальна допомога потрібна позивачу для придбання одежі, взуття, продуктів харчування, придбання зошитів та книжок, оплати за проїзд, проживання на квартирі, оплати за навчання в сумі 4890 грн. щомісячно. [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, їй постійно потрібні кошти на лікування. Вважає, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти. Позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, і до закінчення навчання в Донецькому національному університеті імені Василя Стуса до 31.12.2026. Ухвалою судді від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності одночасно з позовною заявою. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23). Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 05.02.2004 виконкомом Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а. с. 9). [PERSON] досягла повноліття та є студенткою 1 курсу ОС "Магістр" денної форми з нормативним терміном навчання спеціальності "С7 Журналістика" факультету інформаційних і прикладних технологій Донецького національного університету імені Василя Стуса. Фінансування за кошти фізичних або юридичних осіб. Період навчання з 15.09.2025 по 31.12.2026 р., що підтверджується довідкою № 256/06.1.1-16 від 13.10.2025, виданою Донецьким національним університетом імені Василя Стуса (а. с. 11). Договором про надання платної освітньої послуги №1665/75-1/25, укладеним в м. Вінниця 02 вересня 2025 року між Донецьким національним університетом імені Василя Стуса та [PERSON] , остання як замовник освітньої послуги вносить плату щомісяця 4890 грн. (а. с. 4). Згідно долучених квитанції від 08.10.2025, 22.10.2025 [PERSON] провела оплату в розмірі 4890 грн. (а. с. 5). [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №808197 (а. с. 10, 12). Згідно встановленого діагнозу їй постійно потрібні кошти на лікування (а. с. 13). Згідно ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, мати та батько повинні рівною мірою забезпечувати дитину. При цьому до предмета доказування у даній категорії справ належить не лише факт навчання та потреба у допомозі, а й конкретний розмір допомоги, якої потребує дитина. У Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сформульовано наступний правовий висновок: не надання будь - яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку із навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Позивач зазначає, що потрібні кошти на оплату навчання, проїзду, квартири. Також потрібні кошти на основні потреби, а саме харчування та одяг, а, окрім того, вона потребує витрат на лікування. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки під час навчання, протилежне ним суду не доведено, суд вважає, що аліменти можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі. Позивачем доведено, що вона є дочкою відповідача, яка є повнолітньою та не досягла віку 23 років, вона продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, а тому позов про стягнення аліментів на час навчання підлягає задоволенню. За змістом статей 191, 201 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved