Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Оліградського М.В., звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2024 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач зазначає, що спочатку в подружжя були нормальні сімейні відносини, однак з часом вони погіршилися. Подружжя зрозуміли, що вони є людьми з ріщними поглядами на життя та сім`ю. З вересня 2025 року сторони разом не проживають як сім`я, будь-яких стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Так як шлюб став носити формальний характер, [PERSON] вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, останній 05.01.2026 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 07.01.2026 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їхнього задоволення. Справу просить розглядати за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2024 року був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1393. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. На підставі викладеного,

Outcome: approved