Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

09.04.2021 ТОВ «Агроінвестконтакт» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ТОВ СК «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.10.2021, матеріальні збитки в розмірі 61 993,50 грн та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2020 о 15 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи власним автомобілем марки «ГАЗ 3302-415», днз [NUMBER] , на 86-му кілометрі автомобільного шляху Шепетівка-Бердичів, поблизу села Короченки Житомирського (до змін Чуднівського) району Житомирської області, не вибрав безпечної швидкості руху при виявленні перешкоди, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT Dokker», днз [NUMBER] , належному на праві власності ТОВ «Агроінвестконтакт», внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2020 у справі № 233/1951/20 відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до відповідальності. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТОВ СК «Альфа-Гарант» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9944251 від 11.04.2019, згідно якого страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн. 22.06.2020 позивач звернувся до третьої особи з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надав заяву про страхове відшкодування. 23.06.2020 третьою особою було заведено страхову справу №ЦВ/20/4256 та 25.06.2020 складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано характер та об`єм пошкодження вказаного автомобіля, а 05.10.2020 третя особа здійснила на користь позивача страхову виплату у розмірі 90 000 грн. 00 коп. в межах суми страхування. У той же час, позивачем було здійснено ремонт пошкодженого транспортного засобу, вартість придбаних ним запчастин, необхідних для відновлення автомобіля «RENAULT Dokker», днз [NUMBER] , становило 75 793,50 грн, вартість послуг по відновленню становила 86 200,00 грн. Таким чином, вартість відновлення пошкодженого автомобіля, без урахування робіт, проведених власними силами, склала 161 993,50 грн., а тому різниця між страховою сумою, що зазначена у страховому полісі (100 000 грн) та фактичною вартістю відновлення пошкодженого автомобіля становить 61 993,50 грн. 25.05.2021 від представника відповідача - адвоката Мішина М.В. надійшов відзив, у якому, з урахування нового відзиву від 18.09.2025, останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що враховуючи передбачений умовами полісу №АМ/9944251 страховий ліміт у розмірі 100 000 грн., відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , а також франшизу у розмірі 2000 грн., ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинно було здійснити страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 98 000 грн. А тому, вимоги щодо відшкодування майнової шкоди у вигляді недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 8000 грн. слід пред`являти не до відповідача, а до ТДВ СК «Альфа-Грант». Крім того, звіт № 4 від 04.12.2020 про визнання вартості матеріального збитку, що завданий власнику автомобіля «RENAULT Dokker», днз [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП, у якому визначено вартість матеріальних збитків в сумі 226 863, 95 грн, викликає сумніви щодо його належності та допустимості, оскільки вартість пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, а відповідно неможливо вирахувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої позивач має право вимагати до відшкодування. 03.06.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає, що твердження відповідача, наведені у відзиві, є необгрунтованими, оскільки позивач у своїх позовних вимогах не просить суд стягнути з відповідача кошти, що мав отримати у якості страхового відшкодування, а посилається на те, що сума матеріальних збитків, які підлягають стягненню зі [PERSON] , є різницею, яка складається з суми страхової виплати згідно полісу №АМ/9944251 (з урахуванням франшизи становить 100 000 грн) та фактичною вартістю матеріальних збитків, що встановлена згідно звіту №4 про визнання вартості матеріального збитку (226 863 грн 95 коп), а після заяви про зменшення позовних вимог, фактичною вартістю відновлювального ремонту, яка склала 161 993,50 грн. Також зазначив, що посилання відповідача на положення ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як регулятора визначення розміру матеріальних збитків є помилковим, оскільки вказаний вище закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та порядку відшкодування збитків страховою компанією за договором цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. 22.06.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заначив, що окрім зауважень щодо обгрунтованості заявленої позивачем вимоги про стягнення на свою користь з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 126863, 95 грн., викладеної у відзиві на позов, слід звернути увагу на інші суперечності, а саме долучений позивачем звіт №4 від 04.12.2020, який викликає сумніви. Як вбачається з наведеного, ТДВ СК «Альфа-Гарант» були виконані вимоги приписів п.34.2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди був визначений на підставі огляду власним аварійним комісаром та його власним розрахунком, який останнім з невідомих причин не долучений до позовної заяви, тому підстав для звернення щодо замовлення вказаного звіту в позивача не виникало, оскільки відповідно до вимог норми наведеного матеріального права, лише якщо представник страховика не з`явився на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 12.07.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 головуючим суддею у справі №294/577/21 визначено суддю Білеру І.В. Ухвалою суду від 04.09.2025 суддею справу прийнято до свого провадження та у зв`язку зі зміною складу суду вирішено повернутися на стадію підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.09.2025 витребувано з Міністерства соціальної політики України актуальну та повну інформацію щодо відповідача. Ухвалою суду від 03.10.2025 підготовче судове засідання відкладено на 23.10.2025 за клопотанням представника відповідача та у зв`язку з відсутністю витребуваної судом 22.09.2025 інформації щодо [PERSON] . Згідно відповіді Мінсоцполітики України №1810-955/03-26 від 09.01.2026, в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація щодо [PERSON] відсутня. У зв`язку з неявкою сторін 23.10.2025 підготовче судове засідання відкладено на 18.11.2025. Ухвалою суду від 18.11.2025 в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Мішина М.В. про відкладення підготовчого судового засідання відмовлено, підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 06.01.2026. У судовому засіданні 06.01.2026 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, на суму 61 995, 50 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, а тому у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Представник відповідача адвокат Мішин М.В. через систему «Електронний суд» надіслав заяву від 05.01.2026 про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 06.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2020 у справі № 233/1951/20 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3430 грн). Рішенням суду встановлено, що 09.04.2020 о 15 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи власним автомобілем марки «ГАЗ 3302-415», днз [NUMBER] , на 86-му кілометрі автомобільного шляху Шепетівка-Бердичів, поблизу села Короченки Житомирського (до змін Чуднівського) району Житомирської області, не вибрав безпечної швидкості руху при виявленні перешкоди, не дотримувався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT Dokker», днз [NUMBER] , належному на праві власності ТОВ «Агроінвестконтакт», внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень (а.с.25 - 26). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, що не підлягає доказуванню, оскільки встановлено постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2020. На час даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9944251 від 11.04.2019, згідно із яким страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. 00 коп. (а.с.97). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 22.06.2020 позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надав заяву про страхове відшкодування (а.с.27-29). 05.10.2020 Третя особа здійснила на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 90 000 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку та карткою - рахунком № [NUMBER] від 05.10.2020 (а.с.32-34). Водночас, у відповідності до акту надання послуг №4665 від 24.03.2021 та видаткової накладної №3321 від 30.10.2020, позивачем здійснено відновлення пошкодженого транспортного засобу «RENAULT Dokker», днз [NUMBER] , на суму 161 993,50 грн, з яких: 86 200 грн роботи по ремонту автомобіля, 75 793,50 грн придбані позивачем запчастини (а.с.190,191). Відповідно до ст. 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який діяв на час настання ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При цьому, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Отже Великою Палатою Верховного Суду та чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування винною особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Судом з`ясовано, що страховою компанією згідно полісу № АМ/9944251 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.04.2019 позивачу здійснено страхове відшкодування у сумі 90 000 грн., яка є меншою фактично понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу, сума яких склала 161 993,50 грн. Тому, різниця невідшкодованої суми збитку, яка становить 71 993,50 грн (161 993,50 (сума фактично понесених витрат на відновлення позивачем транспортного засобу) (90 000 грн (сума фактично здійсненого страхового відшкодування)) покладається саме на заподіювача шкоди. У постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22.04.2021 у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача суму 61 993,50 грн, тобто без врахування 10 000 грн, включаючи франшизу в сумі 2 000 грн, які страховою компанією не виплачено. Зважаючи на зазначене, суд не бере до уваги обґрунтування представника відповідача щодо неналежності відповідальності страхувальника на суму 8 000 грн, оскільки така сума не заявляється позивачем до стягнення. Крім того, неналежними є обґрунтування представника відповідача щодо звіту №4 від 04.12.2020 про визначення вартості матеріального збитку, завданого ДТП, оскільки вказаний звіт подавався до суду з первісним позовом, яким позивач заявляв до стягнення збитки на суму 126 863,95 грн, вирахувані з урахуванням такого звіту. Однак, 12.10.2021 позивач подав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, яку підтримано представником позивача 06.01.2026 в судовому засіданні, відповідно до якої сума заявлених до стягнення збитків становить 61 993,50 грн, яка вирахувана уже не з оскаржуваного звіту № 4 від 04.12.2020, а із акту надання послуг №4665 від 24.03.2021 та видаткової накладної №3321 від 30.10.2020, тобто зважаючи на фактично понесені позивачем витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», зважаючи на фактично виплачену страхову суму в розмірі 90 000 грн та фактично понесені позивачем витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 161 993,50 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог ТОВ «Агроінвестконтакт», а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270, 00 гривень.

Outcome: approved