Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Кривицька В.С. звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила наступне: - Визнати право [PERSON] на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] ; - Виключити зазначену квартиру зі списку арештованого майна у виконавчому провадженні АСВП №76957524; - Зобов`язати Звягельський відділ ДВС у Звягельському районі Житомирської області зняти арешт з вищезазначеної квартири. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилалась на наступні обставини: 24 березня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Якубовською Т.О., на купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору [PERSON] та [PERSON] зобов`язались у майбутньому, в строк не пізніше 10 грудня 2029 року укласти основний Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення оформлення основного договору позивач передав аванс відповідачу в розмірі 168000 гривень, що еквівалентно 6 000 доларів США, в рахунок суми, яка буде сплачена при укладенні основного договору. У договорі [PERSON] стверджував, що квартира нікому іншому не буде продана, не буде заставлена, в спорі та під забороною, в тому числі в податковій заставі, не перебуває та не перебуватиме, прав щодо неї у третіх осіб немає (п.3.2 Попереднього договору). Ціна квартири, яка визначена сторонами становить 728 000 гривень, що еквівалентно 26000 доларів США. Факт передачі коштів за квартиру в сумі 4 000 доларів США в період з 05 грудня 2021 року по 15 січня 2022 року підтверджується розпискою від 24 березня 2021 року з підписами [PERSON] та [PERSON] , яка додана до позовної заяви. 17 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено другий Попередній договір (№115), посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Якубовською Т.О. Відповідно до умов договору, [PERSON] було сплачено повну вартість квартири в розмірі 728 000 гривень, що на день посвідчення договору еквівалентно 26 000 доларів США. Сторони зобов`язались у майбутньому, в строк не пізніше 10 грудня 2029 року укласти основний Договір купівлі-продажу квартири. Укладення попередніх договорів було зумовлено тим, що [PERSON] квартира належала на підставі Договору купівлі-продажу від 04 грудня 2019 року №3743, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан В.О., в якому у п.4.4. встановлено заборону [PERSON] на відчуження квартири протягом десяти років з дати реєстрації на неї права власності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року №877 Про затвердження Порядку та умов надання у 2019 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа". На виконання Попереднього договору, [PERSON] 24 березня 2021 року знявся з реєстраційного обліку квартири та віддав усі правовстановлюючі документи на квартиру (Договір купівлі-продажу, Витяг про реєстрацію в ДРРП, технічний паспорт). Крім того, цього ж дня, відповідач склав заповіт на ім`я [PERSON] , щоб у випадку його смерті квартира була успадкована та перейшла саме у власність останнього. Фактично позивач проживає та зареєстрований у спірній квартирі з 24 березня 2021 року, з моменту укладення першого Попереднього договору, разом зі своєю родиною: дружиною - [PERSON] та її неповнолітньою дочкою - [PERSON] , 2009 року народження, що підтверджується Актом депутата та Витягом про реєстрацію місця проживання позивача. [PERSON] сплачує комунальні послуги, у квартирі наявні виключно особисті речі та меблі позивача і його родини. 27 березня 2025 року позивачу стало відомо про виконавче провадження АСВП №76957524 з примусового виконання виконавчого листа №285/3563/24 від 15 січня 2025 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 27 травня 2024 року в розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 04 липня 2024 року становить 1 222 797 гривень, та судових витрат в розмірі 12 228 гривень. 27 березня 2025 року державним виконавцем складено Постанову про опис та арешт майна боржника вищезазначеної квартири, яка належить на праві власності [PERSON] . Оскільки квартира включена до списку арештованого майна, це створює в майбутньому ризик її незаконної реалізації через електронні торги та порушення прав позивача, як фактичного користувача квартири та майбутнього її власника. Як на правові підстави своїх вимог, представник позивача посилається на положення ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 391 ЦК України, ст. 64 ЖК України, а також судову практику щодо захисту прав користувача житлових приміщень. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Титорчук Л.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Посилалась на те, що орган Державної виконавчої служби є неналежним відповідачем за заявленими позовними вимогами. Крім того, посилалась на наявність підстав для звернення стягнення на спірну квартиру в порядку примусового виконання рішення суду, оскільки дане майно перебуває у власності боржника [PERSON] . Представник третьої особи адвокат Семенька В.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Посилався на те, що третя особа [PERSON] , як стягувач у виконавчому провадженні, має право на задоволення своїх вимог за рахунок майна боржника [PERSON] , у тому числі - за рахунок квартири, яка не вибула з його власності внаслідок правочинів, на які посилається позивач. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв по суті справи не подав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. На підставі Договору купівлі-продажу №3743 від 04 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан В.О., відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (назву міста змінено на Звягель) (т. 1, а.с.122-123). Пунктом 4.4. зазначеного Договору встановлено заборону [PERSON] на відчуження квартири протягом десяти років з дати реєстрації на неї права власності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року №877 Про затвердження Порядку та умов надання у 2019 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа" . 24.03.2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Якубовською Т.О., за умовами якого сторони зобов`язались у майбутньому, в строк не пізніше 10 грудня 2029 року укласти основний Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. З метою забезпечення оформлення Основного договору позивач передав аванс відповідачу в розмірі 168 000 гривень, що еквівалентно 6 000 доларів США, в рахунок суми, яка буде сплачена при укладенні Основного договору. (т. 1, а.с. 110) Ціна квартири, яка визначена сторонами становить 728 000 гривень, що еквівалентно 26 000 доларів США. Факт передачі коштів за квартиру в сумі 4 000 доларів США в період з 05 грудня 2021 року по 15 січня 2022 року засвідчено розпискою від 24 березня 2021 року (т. 1, а.с. 108). 17.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено другий (додатковий) Попередній договір (номер за нотаріальним реєстром 115), посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Якубовською Т.О. (т. 1, а.с. 109) Відповідно до вказаного договору, [PERSON] було сплачено повну вартість квартири в розмірі 728 000 гривень, що на день посвідчення договору еквівалентно 26 000 доларів США. Сторони зобов`язались у майбутньому, в строк не пізніше 10 грудня 2029 року укласти основний Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (ст. 317 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. (ст. 328 ЦК України) Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України). На підставі наданих доказів судом встановлено, що власником спірної квартири є відповідач [PERSON] . На виконанні у державного виконавця Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження АСВП №76957524 з примусового виконання виконавчого листа №285/3563/24 від 15.01.202, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 27 травня 2024 року в розмірі 30000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 04.07.2024 становило 1 222 797 гривень та судових витрат в розмірі 12 228 гривень. 27 березня 2025 року державним виконавцем складено Постанову про опис та арешт майна боржника вищезазначеної квартири. Відповідно до частин 1-5 статті 56 та статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, виконавець може винести постанову про опис та арешт майна боржника. Пунктом 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.06.2023 по справі №208/9810/21. Таким чином, Звягельський відділ ДВС у Звягельському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) є неналежним відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цієї особи. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем [PERSON] на підставі попередніх договорів про відчуження квартири у майбутньому, не призвели до переходу права власності на це майно станом на момент розгляду даної справи. Правомірні очікування позивача щодо набуття права власності підлягають судовому захисту лише у випадку настання обставин невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань у момент, визначений договорами - після 10 грудня 2029 року. Факт належності спірної квартири на праві приватної власності відповідачу [PERSON] підтверджується наданими суду доказами та визнається сторонами. Оскільки судом установлено наявність підстав звернення стягнення на спірне майно в порядку примусового виконання рішення суду, рішення державного виконавця про накладення арешту на квартиру, яка належить боржнику відповідачу [PERSON] є правомірним та не підлягає скасуванню. Позовні [PERSON] про скасування арешту спірної квартири у виконавчому провадженні є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи спір у частині вимоги про визнання права позивача на користування арештованою квартирою, суд дійшов наступних висновків. Види речових прав на чуже майно визначено ст. 395 ЦК України: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Статтею 6 ЦК України встановлено право сторін укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України) Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. (ст. 628 ЦК України) Пунктом 3.7 Попереднього договору від 17.02.2022 власник квартири [PERSON] взяв на себе зобов`язання знятись з реєстраційного обліку, звільнити квартиру від речей і передати її [PERSON] (т. 1, а.с. 109) Наданими доказами підтверджується виконання [PERSON] зазначеного зобов`язання та факт переходу квартири у користування позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про набуття [PERSON] права користування спірною квартирою на підставі Попереднього договору від 17.02.2022, дійсність якого ніким не оспорюється. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Враховуючи, що право позивача на користування спірною квартирою доведено зібраними у справі доказами, таке право є підставою для його участі у правовідносинах з відповідачем [PERSON] та іншими особами, суд дійшов висновку, що задоволення позовної вимоги про визнання набутого [PERSON] права користування є належним способом захисту такого права. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позов у частині вимоги про визнання права користування позивача спірною квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування частини витрат зі сплати судового збору в розмірі, що відповідає сумі збору за одну вимогу немайнового характеру в сумі 1211,20 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у частині звільнення майна з-під арешту, застосовані у даній справі ухвалою суду від 08.04.2025 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Outcome: partial