Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - факту постійного проживання зі спадкодавцем (чоловіком) [PERSON] на час відкриття спадщини. Заяву обґрунтовує тим, що вона з чоловіком [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі й до квітня 2024 року спільно проживали у селі Успенка Конотопського району Сумської області. Через військові дії на території попереднього місця проживання, вони з чоловіком придбали житло та переїхали проживати на [ADDRESS] . Після переїзду вона зареєструвалася у новому житлі, а чоловік залишився бути зареєстрованим на [ADDRESS] . Чоловік [INFO] помер й похоронений на кладовищі у селищі Богородчани. У 2025 році вона вирішила оформити спадщину після смерті чоловіка, однак через те, що вони не зареєстровані в одному місці нотаріус відмовляється визнавати факт постійного їхнього проживання як подружжя. Оскільки в інший спосіб реалізувати свої спадкові права вона не може, просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення заяви не заперечила. Заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). [PERSON] помер [INFO] у селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована на [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з довідкою Буринської міської ради від 14 жовтня 2025 року № 236-У [PERSON] був зареєстрований на [ADDRESS] , проживав за вказаною адресою до квітня 2024 року, а надалі виїхав на постійне місце проживання в селище Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Факт проживання заявниці [PERSON] з чоловіком [PERSON] на [ADDRESS] на час відкриття спадщини в судовому засіданні підтвердили свідки. Зокрема, свідок [PERSON] суду повідомила про те, що проживає із заявницею по сусідству. Вказала, що заявниця разом зі своїм чоловіком [PERSON] у квітні 2024 року переїхали проживати на [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] помер та похоронений у селищі Богородчани. Аналогічні показання про те, що на час смерті [PERSON] разом з ним у квартирі [ADDRESS] проживала його дружина заявниця [PERSON] , в судовому засіданні надала й свідок [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав заявниця зверталася до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Головеської Л.В., яка листом від 11 листопада 2025 року № 219/01-16 повідомила про відсутність підстав для оформлення спадщини, оскільки [PERSON] не підтвердила факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] (а.с.24). Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що заявниці необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявниці з [PERSON] на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення цього факту відсутній. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт спільного проживання з чоловіком [PERSON] на день його смерті і вказані обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, зазначений факт має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати права як спадкоємця, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved