Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Чернівецької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обгрунтовує позов тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказує на те, що починаючи з 1977 року мати була зареєстрована та проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що 03 червня 1998 року, в процесі приватизації житла, на ім?я матері було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка стала належати на правах спільної сумісної власності матері - [PERSON] , йому - [PERSON] та брату - [PERSON] , який більше 30 років проживає за кордоном та ні в який спосіб не підтримує стосунки з членами родини. Посилаєтья на те, що квартира на [ADDRESS] , у якій була зареєстрована та проживала мати, знаходиться у так званому «старому фонді», а тому було прийнято рішення придбати більш сучасне житло з централізованим опаленням та холодним/гарячим водопостачанням. Вказує на те, що 11.02.2016 року ним було придбано квартиру, яку за наполяганням матері було зареєєтровано, як спільно-часткову власність, (по частці) за адресою: [ADDRESS] , куди невдовзі вони і переселились. Зазначає, що 08.09.2016 року між мим та мамою було укладено договір дарування, за яким вона подарувала йомуналежну їй частку вказаної квартири, залишаючись і надалі там проживати разом; у вказаній квартирі вони проживали до дня її смерті, а саме [INFO] . Вказує на те, що після смерті матері йому було морально важко залишатися в квартирі на [PERSON] , а тому він повернувся у квартиру на [PERSON] . Зазначає, що квартира на [PERSON] , після смерті матері, увесь цей час була зачиненою та в ній ніхто не проживав. Разом з цим, нещодавно до нього звернулися із пропозицією продажу цієї квартири, проте в процесі підготовки необхідного пакету документів йому стало відомо, що за вказаною адресою: [ADDRESS] , за життя зареєструвалася його мати. Зазначає, що він звернувся до Войціховського А.В., приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу з проханням прийняти заяву на прийняття спадщини. Позивач пояснив нотаріусу, що у обсязі спадкового майна є тільки 1/3 ідеальних частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала його матері, з якою він проживав до дня її смерті у придбаній нами квартирі за адресою [ADDRESS] , однак йому було відмовлено, через те, що шестимісячний строк на подання заяви на той момент вже сплив. Просить, визначити додатковий строк в три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Рух по справі та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.12.2025 року вищезазначену справу прийнято до провадження, та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.12.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Фортуна Г.Г., скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Чернівецької міської ради, Осовська М.М., скерувала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши надані письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, паспорта померлої, свідоцтва про народження (а.с.6-9). Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 1977 року мати була зареєстрована та проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 03 червня 1998 року, в процесі приватизації житла, на ім?я матері було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка стала належати на правах спільної сумісної власності - [PERSON] , - [PERSON] та - [PERSON] (а.с.15-16). Позивачем було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Зміна прізвища відбулася 24 вересня, внаслідок реєстрації шлюбу позивач обрав прізвище дружини (а.с.10). 11.02.2016 року позивачем було придбано квартиру, яку було зареєєтровано, як спільно-часткову власність, (по частці) за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). 08.09. 2016 року між позивачем та матір`ю [PERSON] було укладено договір дарування, за яким вона подарувала йому належну їй частку вказаної квартири (а.с.19-20). [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років (а.с.21-22). Постановою N? 148/02-31 від 06.11.2025 року йому було відмовлено, через те, що шестимісячний строк на подання заяви на той момент вже сплив (а.с.23). Факт проживання позивача разом із мамою у квартирі за адресою [ADDRESS] , підтверджують сусіди, які надали свої письмові пояснення (а.с.24-26). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. У силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Як було встановлено судом, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що починаючи з 1977 року мати позивача була зареєстрована та проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Так, 03 червня 1998 року, в процесі приватизації житла, на ім?я матері було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка стала належати на правах спільної сумісної власності - [PERSON] , - [PERSON] та - [PERSON] . 11.02.2016 року позивачем було придбано квартиру, яку було зареєєтровано, як спільно-часткову власність, (по частці) за адресою: [ADDRESS] . 08.09. 2016 року між позивачем та матір`ю [PERSON] було укладено договір дарування, за яким вона подарувала йому належну їй частку вказаної квартири. Згідно пояснень позивача, після того, як він поховав матір, усвідомлюючи той факт, що він, брат та мама, являючись співвласниками та будучи зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , а отже він з братом являються особами, які автоматично прийняли спадщину по смерті матері, він особисто не заявляв про відмову від прийняття спадщини. Позивач поянив, що після смерті матері йому було морально важко залишатися в квартирі на [PERSON] , а тому він повернувся у квартиру на [PERSON] .Квартира на [PERSON] , після смерті матері, увесь цей час була зачиненою та в ній ніхто не проживав. Зазначив, що нещодавно до нього звернулися із пропозицією продажу цієї квартири, а з урахуванням того, що утримання цієї квартири постійно потребувало певних витрат часу та фінансів, він почав готувати документи для відчуження.Постановою N? 148/02-31 від 06.11.2025 року йому було відмовлено, через те, що шестимісячний строк на подання заяви на той момент вже сплив. Так, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Тобто, для прийняття спадщини спадкоємцю, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в установлений законом строк. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Разом з цим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною першої статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі №369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов?язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Відповідна позиція викладена у постанові від 26 жовтня 2022 року, де Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи N? 522/17925/16, провадження №61-1122св22. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, а тому у нього немає іншої можливості визначити додатковий строк на прийняття спадщини, окрім як звернутися до суду, оскільки він звертався з відповідною заявою до нотаріуса та отримав відмову від нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно достатті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved