Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

19.08.2024 до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки у сумі 3888,97 грн та 3% річних у сумі 854,22 грн за період прострочення виконання рішення суду з 15.03.2020 по 15.08.2024, а також судові витрати. В обґрунтування позову вказує про те, що за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2020 було стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 5672,59 грн та судовий збір у сумі 768,40 грн, а всього 6440,99 грн. Вказане рішення набрало законної сили 14.03.2020 та на час звернення до суду відкрито виконавче провадження з примусового його виконання. Однак жодних стягнень боргу за весь час не відбулося, відповідач вказане рішення не виконує, тому позивач звертається до суду з вказаним позовом. Позивач просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 34). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 26, 30), проте на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 35-36, 41-42), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому, суд ухвалив провести розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. За рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 14.03.2020, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 5672,59 грн та судовий збір у сумі 768,40 грн (а.с. 13-16). Постановою старшого державного виконавця Балаклійського РВДВС Східного МУМЮ (м. Харків) від 10.04.2020 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6440,99 грн (а.с. 17), який за постановою державного виконавця від 04.08.2021 було повернуто стягувачу, оскільки боржник за вказаною адресою не мешкає, ніде не працює, ліквідне майно, на яке можна звернути стягнення, не виявлено, здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с. 18). Постановою головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові Східного МУМЮ від 30.06.2023 виконавчий лист, виданий 16.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 5672,59 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн було повернуто стягувачу (виконавче провадження № [NUMBER]), оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с. 19). Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові Східного МУМЮ від 14.08.2023 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 5672,59 грн та судового збору у сумі 768,40 грн (а.с. 20). Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові Східного МУМЮ від 25.03.2024 виконавчий документ - виконавчий лист, виданий 16.03.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів було передано Балаклійському ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного МУМЮ, оскільки боржник зареєстрований за територіальною підвідомчістю цього відділу, а відомості про мешкання боржника в м. Харків відсутні, майна, належного боржнику, не виявлено, дохід боржник не отримує (а.с. 21). З відповіді Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного МУМЮ від 20.06.2024 вбачається, що виконавче провадження № [NUMBER] станом на 19.06.2024 перебуває у них на виконанні, стягнення за виконавчим документом не проводились. У виконавче провадження № [NUMBER] стягнення за виконавчим документом також не проводилось (а.с. 22). Спір у цій справі виник внаслідок несплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду грошових коштів. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження № 61-11958св23), від 23 квітня 2025 року у справі № 161/13011/23 (провадження № 61-5082св24). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у загальному розмірі сумі 6440,99 грн. Рішення набрало законної сили 14.03.2020, і з того часу зобов'язання [PERSON] відшкодувати заборгованість стало конкретизоване і визначене. І з указаного часу воно мало бути виконане. Проте в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду. Така обставина сторонами не заперечувалася. Тобто вказане рішення виконано не було. За правилом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та наявність у позивача права на стягнення з [PERSON] на його користь трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] на підставі частини другої статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням рішення суду просив стягнути з [PERSON] інфляційні збитки у сумі 3888,97 грн та 3% проценти річних у сумі 854,22 грн за період з 15.03.2020 до 15.08.2024, на підставі зроблених ним розрахунків. Разом з тим, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 по 15 серпня 2024 рокузадоволенню не підлягають. Суд зробив свої розрахунки вказаних компенсаційних відшкодувань за період з 15.03.2020 по 23.02.2022. В цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, тому розрахунок проводиться виходячи із заборгованості у розмірі 6440,99 грн (5672,59 грн + 768,40 грн). Розрахунок 3% річних Період розрахункуКількість днів прострочкиСума боргуПроцентна ставкаСума процентів 15.03.2020 - 31.12.20202926440,993154,16 01.01.2021 - 31.12.20213656440,993193,23 01.01.2022 - 23.02.2022546440,99328,59 Разом711375,98 Розрахунок інфляційних збитків Розраховується за формулою: Інфляційні нарахування = Сума боргу ? Сукупний індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де: Сума боргу - сума простроченого боргу. Сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Місяць Індекс інфляції березень 2020100,80% квітень 2020100,80% травень 2020100,30% червень 2020100,20% липень 202099,40% серпень 202099,80% вересень 2020100,50% жовтень 2020101% листопад 2020101,30% грудень 2020100,90% січень 2021101,3% лютий 2021101% березень 2021101,70% квітень 2021100,70% травень 2021101,30% червень 2021100,20% липень 2021100,10% серпень 202199,80% вересень 2021101,20% жовтень 2021100,90% листопад 2021100,80% грудень 2021100,60% січень 2022101,30% лютий 2022101,60% Сукупний індекс інфляції становить 119,001%. Інфляційні нарахування = 6440,99 грн (сума боргу) х 119,001% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 6440,99 грн (сума боргу) = 1223,86 грн. Таким чином, внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду з відповідача підлягає стягненню 1599,84 гривень, що складається з: інфляційних збитків у сумі 1223,86 грн та трьох відсотків річних 375,98 грн за період з 15.03.2020 по 23.02.2022. Позивачем у позовній заяві було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн та витрат на поштові відправлення у розмірі 500 грн, які просив стягнути з відповідача. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу не підтверджено належними та допустимими доказами у вигляді договору про надання правової допомоги (договору доручення, договору про надання юридичних послуг та інше), документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку, посвідчення про відрядження) тощо, а також не надано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тому стягненню з відповідача не підлягають, як і витрати на поштові відправлення, понесення яких не підтверджено жодними доказами. З урахуванням того, що заявлені позовні вимоги задоволено частково в загальній сумі 1599,84 гривень, що складає 33,73% від заявленої позивачем суми (ціни позову), що становить 4743,19 грн, суд дійшов до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 408,54 гривень (33,73% від 1211,20 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial