Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Грицівської селищної ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України про зобов`язання демонтувати самочинно здійснену прибудову, посилаючись на те, що позивач є співвласницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] , інша 1/2 частки цієї квартири, зареєстрована за її чоловіком [PERSON] , який помер і спадщина ніким на даний час не прийнята. У 2019 році відповідачі, що є власниками квартири [ADDRESS] , без отримання відповідних дозволів від Грицівської селищної ради, без дозволу інших співвласників будинку, без дозволів ДАБІ чи ДІАМ, самочинно прибудували до зовнішньої стіни своєї квартири добудову площею 16,3 кв. м, яка в технічному паспорті зазначена як кухня, яку розмістили на 3-х металевих трубах, з`єднавши із зовнішньої стіною своєї квартири вказаного будинку. Дана прибудова розміщена впритул до однієї із кімнат позивачки та створює тінь у вікно, внаслідок чого не вистачає освітлення, чим порушуються правила добросусідства, норми ДБН, та вимоги ряду законів. Своїми діями відповідачі також самовільно без будь-якого дозволу зайняли частину земельної ділянки, власником якої є селищна рада. Наявна зміна конструктивних елементів та технічного стану будинку приводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому та порушує права мешканців. Неодноразові звернення до відповідачів припинити свої протиправні дії до ДАБК в Хмельницькій області, до голови Грицівської селищної ради Шепетівського району та до ДІАМ, жодних результатів не принесли. Крім того, ДІАМ прийняла рішення не проводити виїзну позапланову перевірку за відсутності підстав, не виносити припис та не притягувати винних осіб до відповідальності. Відтак наявні підстави для усунення таких порушень шляхом зобов`язання відповідачів привести квартиру в первісний стан. Враховуючи неправомірну і недобросовісну поведінку відповідачів, а також те, що перебудова самочинного будівництва без його знесення неможлива, просила зобов`язати відповідачів за власний рахунок демонтувати самочинно здійснену прибудову кухні площею 16.3 кв. м. та металеву конструкцію, на якій вона розміщена, що знаходиться на зовнішній стіні квартири [ADDRESS] , привести будинок у попередній стан, що існував до проведення реконструкції. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. У відзиві на позов зазначено, що питання знесення об`єктів самовільного будівництва врегульовано ч. 7 ст. 376 ЦК України, відповідно до якої такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування. Саме органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема і щодо самочинно збудованих об`єктів, та встановлення такого факту. Разом з тим, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких об`єктів, а зобов`язує звертатися до суду з відповідним позовом про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок. Для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідно встановити наявність умов, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від її проведення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише за умови, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від такої перебудови. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник Грицівської селищної ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечив, зазначивши, що прибудова [PERSON] нікому перешкод не створює. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.11.2024. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 04.12.2024. 02.12.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Ухвалою суду від 04.12.2024 продовжено відповідачу строк для подання відзиву та долучений до матеріалів справи відзив на позов, витребувано інвентарну справу на будинок, підготовче судове засідання відкладено на 26.12.2024. 26.12.2024 до суду надійшли інвентарні справи на квартири [ADDRESS] , з повідомленням про відсутність інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.12.2024 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. 02.10.2025 до суду надійшов висновок експерта № 1234/025. Ухвалою суду від 06.10.2025 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20.10.2025. Ухвалою суду від 20.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 24.11.2025. Ухвалою суду від 24.11.2025 до участі в справі залучено третіх осіб без самостійних вимог, судове засідання відкладено на 18.12.2025. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно архівних матеріалів КП «Шепетівське БТІ» одноповерховий житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS] було зареєстровано за Грицівським ПТУ № 19 на підставі рішення виконкому Грицівської селищної ради № 68 від 24.12.1987р. У будинку станом на 1987 р. було 4-ри квартири з підвалами та прибудовами загальною площею - 376,1 кв.м., житловою площею - 145,2 кв.м. Згідно відповідних наказів та рішень квартири в будинку були приватизовані квартиронаймачами. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 24.02.2005 позивач [PERSON] є співвласницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] , інша 1/2 частки цієї квартири, зареєстрована за її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] по , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.01.2001. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Земельна ділянка під будинком [ADDRESS] не приватизована, перебуває в комунальній власності Грицівської селищної ради, що підтверджується листом Грицівської селищної ради від 29.02.2024. У 2019 році відповідачі, що є власниками квартири [ADDRESS] , прибудували до зовнішньої стіни своєї квартири дерев`яну прибудову площею 16,3 кв. м, яка в технічному паспорті від 03.07.2023 зазначена як кухня (приміщення № 5), яку розмістили на металевих трубах, з`єднавши із зовнішньої стіною своєї квартири вказаного будинку. Дана прибудова розміщена впритул до однієї із кімнат позивачки (кімната під № 11 площею 15,9 кв.м). В квартирі обладнаний окремий вхід з вулиці. Право власності на прибудову не зареєстровано. 26.06.2020 [PERSON] звертався до Грицівської селищної ради із заявою про надання дозволу на добудову підвісного балкону до його квартири. Відповідно до повідомлення Грицівської селищної ради від 03.07.2020 заява [PERSON] залишена без задоволення, так як до неї не додані необхідні документи, передбачені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Дозвіл на переобладнання, перепланування чи добудову квартири [ADDRESS] радою не видавався, що підтверджується листом Грицівської селищної ради від 21.06.2023. Інші власники квартир, крім [PERSON] , не зверталися із заявами щодо порушень їхніх прав, спричинених реконструкцією (добудовою) кухні у квартирі [ADDRESS] , що належить відповідачам. 26.01.2021 року та 26 червня 2023 року комісія відділу житлово-комунального господарства Грицівської селищної ради склала акти за результатами розгляду заяви [PERSON] щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва за адресою [ADDRESS] . Виявила прибудову до квартири [ADDRESS] , яка проведена без відповідних дозволів, рекомендувала привести земельну ділянку у відповідність до чинного законодавства. Висновком Державної інспекції архітектури та містобудування України від 14.11.2023 вирішено про відсутність підстав для проведення позапланової перевірки за зверненням [PERSON] від 06.11.2023 щодо реконструкції квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта № 1234/025 від 29.09.2025 будівельні роботи по прибудові кімнати кухні площею 16,3 кв.м (згідно технічного паспорта від 03.07.2023) до квартири [ADDRESS] , виконані з порушенням вимог державних будівельних норм, чинних на території України, а саме: пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, п.4.2 ДБН В.1.2-8-2008, п.4.1.3 та 4.1.6 ДБН В.1.2-14:2018, п. 6.1, 6.2 та 11.4 ДБН В.2.2-15:2019, п. 4.1, 6.1.2 та 7.7.3 ДБН В.2.6-220:2017. Внаслідок здійснення прибудови кімнати кухні площею 16,3 кв.м (згідно технічного паспорта від 03.07.2023) до кв. [ADDRESS] , погіршення умов проживання, зокрема інсоляції приміщення, у кімнаті [ADDRESS] площею 15,9 кв.м квартири [ADDRESS] не відбулось. При цьому зазначається, що внаслідок здійснення прибудови відбулось зниження природної освітленості приміщення кімнати (в розрахунковій точці на відстані 1 м від протилежної від вікна стіни) орієнтовно на 28%, що, однак, не зумовило до зниження розрахункової освітленості кімнати нижче порогових нормативних значень, визначених державними будівельними нормами. Крім того, внаслідок здійснення згаданої прибудови, відбулось погіршення ступеня вогнестійкості житлового будинку [ADDRESS] (зі ступеню III до ступеню Шб-IV), яке, водночас, не має суттєвого впливу на безпеку експлуатації будівлі, оскільки сумарна площа забудови поверху (з врахуванням суміжних господарських будівель) не перевищує максимального значення, визначеного державними будівельними нормами для будинку зі ступенем вогнестійкості Шб-IV. Здійснення перебудови прибудованої кімнати кухні площею 16,3 кв. (згідно технічного паспорта від 03.07.2023), що розміщена до зовнішньої стіни кв. [ADDRESS] , яке усуне порушення відповідних вимог державних будівельних норм, є технічно можливим. 4. Норми права, які застосував суд. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України). Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України; близькі за змістом приписи передбачені у пункті 6 частини першої статті 1, частині першій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина перша, абзац перший частини другої статті 369 ЦК України). Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина друга статті 383 ЦК України). Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина перша статті 376 ЦПК України). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Відповідно до статті 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20 (провадження № 61-5435св24) вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) викладено висновок про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 459/2076/21, провадження № 61-8047св23). У постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі № 204/8412/23 (провадження № 61-3803св24) зазначено, що з урахуванням змісту статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в поєднанні з приписами статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а також інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20, провадження № 61-5435св24). Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 5. Оцінка суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивач зобов`язаний довести факт самочинності будівництва, порушення його прав, як власника об`єкта нерухомого майна, та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, як знесення. Встановлено, що відповідачі не розробляли проєктну документацію для реконструкції своєї квартири, не подавали у встановленому порядку повідомлення про початок будівельних робіт, а також не подавали декларацію про їхнє завершення, тобто відповідний об`єкт не був прийнятий в експлуатацію. Відповідачі здійснили будівництво на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності територіальної громади селища Гриців. Здійснили прибудову до своєї квартири та облаштували окремий вхід, чим збільшили загальну площу квартири. Власники інших квартир у будинку, крім [PERSON] , надали відповідачам письмову згоду на здійснення такої реконструкції. Як встановлено висновком експерта прибудова площею 16,3 кв.м здійснена з порушенням норм ДБН. З огляду на встановлені обставини справи та положення статті 376 ЦК України, суд кваліфікує спірну прибудову як самочинно побудовану. За змістом принципу спільності здійснення права спільної сумісної власності на спільне майно у багатоквартирному будинку будь-які перепланування, переобладнання, реконструкції житлових і нежитлових приміщень у ньому з використанням спільного майна, зокрема несучих, огороджувальних і несуче-огороджувальних конструкцій будинку, можна проводити тільки за згодою всіх співвласників і за умови, що зазначені зміни не порушуватимуть права власників цих приміщень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (пункти 74-76), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2024 року у справі № 757/5846/23-ц). Оскільки внаслідок проведених відповідачами будівельних робіт відбулась зміна кількості приміщень квартири [ADDRESS] , а саме створено нове приміщення кухня площею 16,3 кв.м, яка прилягає до зовнішніх стін будинку, то відповідачі здійснили саме реконструкцію своєї квартири шляхом прибудови, а не її переобладнання та перепланування. Оскільки зовнішня стіна будинку, до якої відповідачі здійснили прибудову, є несучою конструкцією, а відповідно - спільним майном власників житлових і нежитлових приміщень будинку, то здійснена без дозволу позивачки реконструкція квартири є проявом недобросовісної поведінки відповідачів. Проте за загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника. Доводи позивача про порушення її прав відповідачами спростовані у висновку будівельно-технічної експертизи, згідно з яким погіршення умов проживання, зокрема інсоляції приміщення, у кімнаті площею 15,9 кв.м квартири [ADDRESS] не відбулося; погіршення ступеня вогнестійкості житлового будинку не має суттєвого впливу на безпеку експлуатації будівлі. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що здійснення відповідачами реконструкції з прибудовою приміщення перешкоджає позивачу у користуванні належною їй на праві власності квартирою та порушує її права як власника квартири. Отже, позивач не довела наявності у неї порушеного права (інтересу), що є підставою для відмови у задоволенні позову через відсутність порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.

Outcome: dismissed