Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

17.10.2025 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Розторгуєвої В.Б. до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити матір [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, через що двох її дітей від першого шлюбу та спільного з [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , з 01.10.2013 р. помістили до Сумського обласного будинку дитини. На підставі розпорядження голови Великописарівської районної державної адміністрації № 22-ОД від 21.01.2014 р. «Про надання громадянину [PERSON] дозволу забрати малолітнього сина [PERSON] з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини» [PERSON] забрав малолітнього сина додому та з того часу батько та син проживають разом. Мати дитини [PERSON] з того часу жодного разу сина не відвідала, з дитиною не спілкується, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Неповнолітнього сина [PERSON] самостійно виховує батько - [PERSON] . Таким чином, відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просять їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, справа розглядається в порядку заочного провадження. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та пояснив, що він проживав у шлюбі з відповідачкою до 2013 р., у шлюбі у них народилася спільна дитини син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачка зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, через що 01.10.2013 р. двох її дітей від першого шлюбу та спільного з ним ( [PERSON] ) сина [PERSON] , [INFO] , помістили до Сумського обласного будинку дитини. Він ( [PERSON] ) отримав дозвіл органу опіки та піклування та у січні 2014 року забрав свого сина [PERSON] з Сумського будинку дитини. З того часу він проживає разом з сином, він ( [PERSON] ) його виховує, матеріально забезпечує. Вважає, що в інтересах дитини відповідачку слід позбавити батьківських прав, так як відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям та здоров`ям, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідачка [PERSON] не бере участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його здоров`ям, навчанням, морально та матеріально не підтримує, до місця проживання сина не навідується. Батько [PERSON] не перешкоджав матері у спілкуванні з дитиною, проте вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Батьком створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини, він забезпечує дитину одягом, взуттям, шкільним приладдям. Зазначила також, що відповідачка рішенням суду від 10.06.2014 р. вже позбавлена батьківських праві відносно двох своїх старших дітей, а на даний час втретє вийшла заміж, народила дитину та покинула її. Де наразі знаходиться [PERSON] - невідомо. Органом опіки було обстежено місце проживання дитини в с. Добрянське Охтирського району, де для дитини батьком створені всі належні умови. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, представника органу опіки та піклування, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02.09.2011 року (а.с. 7). Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 25.11.213 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією рішення № 575/918/13-ц пр. № 2/575/280/13 від 25.11.2013 р. (а.с. 16). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області №37 від 25.09.2013 р. вирішено влаштувати малолітнього [PERSON] , [INFO] у Сумський обласний спеціалізований Будинок дитини на повне державне утримання, влаштувати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Попереджено [PERSON] про настання адміністративної та кримінальної відповідальності за неналежне виховання малолітніх дітей, вживання спиртних напоїв. Згідно розпорядження голови Великописарівської районної державної адміністрації № 22-ОД від 21.01.2014 р. [PERSON] було надано дозвіл забрати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с. 11). Відповідно до довідок Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області № 411 від 29.08.2025 р. та № 444 від 30.09.2025 р. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , гр.. [PERSON] виховує сам неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та являється його опікуном (а.с. 10, 12). Згідно довідок від 09.04.2024 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] фактично проживають за адресою [ADDRESS] (а.с. 14,15). Відповідно до характеристики учня 8 класу Ліцею імені І.М. Середи Великописарівської селищної ради [PERSON] № 220 від 03.09.2025 р. у вихованні сина мама участі не приймає, батьківські збори не відвідує (а.с. 13). Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 10.06.2014 р. по справі №575/347/14-ц [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітнії дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права, зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54). Аналіз релевантної практики ЄСПЛ, норм національного та міжнародного права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність захисту прав дитини, а тому насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретно взятої справи, а вже тільки потім права її батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч.1 ст.165 СК України). Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення матері батьківських прав [PERSON] посилається на те, що відповідачка протягом тривалого часу, починаючи з 2013 року ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо його ( [PERSON] ) виховання, утримання. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] у шлюбі, у них народилася спільна дитина син [PERSON] . [PERSON] вела аморальний спосіб життя та коли сину було два роки - вона бросила його і хлопчик залишився проживати з батьком. З цього часу відповідачка ні разу не приходила до сина і не бачилась з ним. Вихованням та утриманням сина займається його батько [PERSON] . Відповідачка навіть тоді, коли приїжджала в с. Велика Писарівка, то до хлопчика не приходила, з ним не спілкувалась і не цікавилась ним. Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються.» Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що свою матір він не пам`ятає, його вихованням та утриманням займається батько, з яким він проживає разом весь час. Мати взагалі не спілкується з ним, не приходить до нього, не телефонує йому, він ( [PERSON] ) взагалі свою матір жодного разу не бачив, не знає, де вона є, де проживає, чим займається, мати його покинула ще коли він був малим, тому він ініціював питання про позбавлення її батьківських прав. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, про що свідчать ті обставини, що протягом тривалого часу (більше десяти років) відповідачка не піклується про свого сина, не бачиться з ним, взагалі не спілкується, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, не утримує його матеріально. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області № 287 від 02.12.2025 р. орган опіки та піклування Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 38-41). Досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, вона не цікавиться своїм сином, матеріально не утримує його, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, взагалі не спілкується з сином, не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України її необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачку, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] в особі законного представника [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved