Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 14 жовтня 2025 року позивач АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги АТ «Райффайзен Банк» обґрунтувало тим, що 13.09.2024 між сторонами було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-292626973, за яким Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 223 000,00 грн до 13.09.2030 під 41,90 % річних, а Позичальник зобов`язався належим чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 25.08.2025 становить 250 248,13 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 217 083,00 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 3 822,48 гривень; заборгованість за відсотками 33 165,13 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 30 174,74 гривень (а.с.3-6). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 9 жовтня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с.1-3). Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі. Проти винесення заочного рішення не заперечив (а.с.92-93). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. Ухвалою від 2 грудня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду (а.с.111). Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.123-124). Надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на зазначене вище та відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 13.09.2024 між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк» було укладено Заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» № 014-RO-82-292626973 (а.с.13-24). 14.09.2024 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», у якому вказана відсоткова ставка, порядок нарахування відсотків та пені, розмір кредиту, загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка та інші істотні умови договору (а.с.7-8). Отримання в позику відповідачем [PERSON] у позивача кредитних коштів на загальну суму 223 000,00 грн підтверджується випискою про рух коштів по рахунку від 21.08.2025 за період з 13.09.2025 до 13.08.2025 (а.с.25-30). Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по кредитному договору. 26.08.2025 за вих. № 114/5-710001 представником АТ «Райффайзен Банк», О.Лозіною було надіслано вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором (а.с.31-34). Станом на 25.08.2025 заборгованість відповідача становить 250 248,13 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 217 083,00 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 3 822,48 гривень; заборгованість за відсотками 33 165,13 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 30 174,74 гривень, що підтверджується Розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.5-6) та Виписками (а.с.25-30). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Позиція суду Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідач [PERSON] станом на 25.08.2025 має заборгованість 250 248,13 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 217 083,00 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 3 822,48 гривень; заборгованість за відсотками 33 165,13 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 30 174,74 гривень. На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем [PERSON] не погашена. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідач [PERSON] наведені розрахунки не заперечив, власних не провів, доказів їх неправильності не надав. З огляду на зазначене у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Райффайзен Банк» таку заборгованість. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 3 753 (три тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 72 копійки.

Outcome: approved