Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 103 260,17 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень № ІХ, ІІ за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, в приміщеннях будинку встановлено розподільчий прилад обліку. Станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір №72228601 між Концерном «МТМ» та [PERSON] про надання послуг з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою є укладеним. Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2022 по 31.03.2024 на загальну суму 103 260,17 грн., однак відповідач не оплачував надані за вказаною вище адресою послуги, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2024 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію, яка відпускалась за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення № ІХ, ІІ, у період з 01.11.2022 до 31.03.2024 у розмірі 103 260 (сто три тисячі двісті шістдесят) грн. 17 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. 30 квітня 2025 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя була змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Ухвалою суду від 18.08.2025 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2024 року по справі за Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2024 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії -, скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження 07.01.2025 року представник відповідача-адвокат Нємна Т.І. суду подала письмову заяву, у якій зазначила, що відповідач визнає позов, при цьому, з огляду на його скрутне матеріальне становище, просить розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців, шляхом внесення відповідачем щомісячного платежу рівними частинами, оскільки стягнення заборгованості єдиним платежем є непомірним для нього . У судове засідання представник позивача не з`явився, суду подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якого позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача суду подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, відповідно до заяви відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розстрочити виконання рішення суду. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення ІХ, ІІ за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.11.2022 року по 31.03.2024 року відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем за адресою: нежитлових приміщень № ІХ, ІІ за адресою: [ADDRESS] , загальним розміром 103 260,17 гривень. Розмір заборгованості підтверджується наданим Позивачем розрахунком. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Розмір заборгованості на загальну суму 103 260,17 грн визнаний відповідачем та, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сума заборгованості відповідачами не оспорюється її наявність та розмір не вимагає доказування. Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову про стягнення з них суми заборгованості у розмірі 103260,17 гривень, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи заяву відповідачів про розстрочення виконання судового рішення, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Представником відповідачів у заяві про розстрочення виконання рішення суду наведено достатньо доводів в обґрунтування скрутного матеріального становища відповідачів та підтверджено неможливість своєчасного виконання ними рішення суду, шляхом сплати суми заборгованості єдиним платежем у повному розмірі. Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, зокрема, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Наведені відповідачем обставини, на переконання суду, ускладнюють виконання останніми рішення суду в частині сплати заборгованості у розмірі 103 260,17 грн одним платежем та обґрунтовують вимоги заяви, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розстрочити відповідачу виконання рішення суду в цій частині строком на дванадцять місяців, шляхом сплати її розміру рівними частинами у сумі 8605,01 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, про що зазначити у його резолютивній частині, відповідно до п. 2 ч. 7ст. 265 ЦПК України. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1211,20 грн. (2422,40 Х 50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved