Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

31 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в особі представника через систему «Електронний суд» звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої просили суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200404715 від 11.12.2015 року у загальному розмірі 59 510,54 грн., яка складається з: суми заборгованості 45 477,11 грн., суми інфляційних втрат 9 944,23 грн., суми 3% річних - 4 089,20 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 11.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200404715 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 15250 грн 00 коп., з встановленим строком користування з 11.12.2015 по 11.12.2018. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. 20 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200404715 від 11.12.2015. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання та не повернула кошти надані їй в кредит. Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Господарські операції на підставі договору № 200404715 від 11.12.2015 року в тому числі розрахунок заборгованості проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України. Станом на 19.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200404715 від 11.12.2015 становить 45477,11 грн., з яких: 14895,29 грн. заборгованість за кредитом; 30581,82 грн. заборгованість за відсотками. З посиланням на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем розраховані 3% річних та інфляційні збитки. Сума збитків з урахуванням 3% річних 4089,20 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9944,23 грн. Разом заборгованість становить 59510,54 грн. Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор», визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», який згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс».Так після примусового виконання постанов суду у справі № 910/11298/16 у виконавчих провадженнях №66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор» на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора, що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку. Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 200404715 від 11.12.2015 року у розмірі 45477,11 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних становить 4089,20 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань - 9944,23 грн., а всього загальна сума заборгованості становить 59510,54 грн. Відповідач не виконує умови взятих на себе зобов`язань щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість не погашена, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 02 вересня 2025 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 1725630 від 02.09.2025. Ухвалою судді від 03 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 05 грудня 2025 року до Індустріального районного суду міста Дніпра, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача адвоката Андрущака С.В. надійшов до суду відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. Вказав, що позовні вимоги відповідач не визнає, так всі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Так відповідач стверджує, що жодним доказом, що наданий позивачем не доказано: укладення кредитного правочину від 11.12.2015 №200404715 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський»; надання (перерахування) ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачу коштів у кредит за Кредитним договором від 11.12.2015 №200404715; відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ. Зазначили, що надані позивачем із позовом електронні копії письмових доказів не можуть бути достовірними доказами укладання Кредитного договору від 11.12.2025 №200404715. Звернули увагу суду на недоведеність позивачем дотримання процедури укладання Кредитного правочину від 11.12.2025 №200404715. Так позивач у позові та додатках до нього не пояснює, яким чином ПАТ «Банк Михайлівський» прийняло (акцептувало) пропозицію (оферту) відповідача укласти кредитний договір від 11.12.2015 №200404715. Також відсутні докази такого прийняття (акцепта) зі сторони ПАТ «Банк Михайлівський». Зокрема позивачем не надані докази: надання (перерахування) ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачу коштів на виконання Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404715; будь-якої відповіді ПАТ «Банк Михайлівський» про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Вважають що твердження позивача, що кредитний договір від 11.12.20105 №200404715 був укладений та є чинним, не відповідає дійсності. Дана електронна копія письмового доказу є сумнівною та має бути виключена з числа доказів. Щодо наданих позивачем Виписок від 05.08.2025 року за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 за рядом особових рахунків на 617 аркушах, то звернули увагу суду на те, що позивачем не надано пояснень, яке відношення дані особові рахунки мають до Кредитного договору від 11.12.2015 року №200404715, а саме: які кошти на них обліковуються; як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за Кредитним договором від 11.12.2015 №200404715. Зазначили, що відповідно до Розділу «основні параметри заяви» Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404715 (додаток 4 до позову) позичальнику (відповідачу) в ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито рахунок [NUMBER] . Даний рахунок також вказано в Розписці про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 11.12.2015. Виписку із цього рахунку позивачем не надано. Інші рахунки не вказані. Крім того, позивач не надає пояснень, чому Кредитний договір №200404715 було нібито «укладено» 11.12.2015, а виписки надані за період лише після 23.05.2016. Наголосили, що наданий позивачем додаток 7, а саме виписки на 617-ти сторінках не містять відомостей щодо рахунку [NUMBER] , який вказано у Кредитному договорі. Також зазначили, що позивач не надає жодних доказів формування вказаних виписок саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Відсутній запит позивача до Фонду гарантування та відповідь Фонду на такий запит позивача. Також на вказаних виписках відсутній підпис відповідального працівника Фонду гарантування, печатка та інші достатні та необхідні реквізити. Звернули увагу суду на те, що позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості за Кредитним договором з 11.12.2015 року до 25.02.2019 року. Вказали, щодо неправомірності інших нарахувань за Кредитним договором, а саме: суми збитків з урахуванням 3 % річних 4089,20 грн. та суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 9944,23 грн., оскільки за своєю природою збитки (нарахування) у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є похідними вимогами (зобов`язаннями) від основної суми боргу, а саме: залишку тіла кредиту та нарахованих відсотків. Вказав, що їх стягнення можливе лише за умови, якщо позивачем доведено дійсність зобов`язання за основною сумою боргу. Вважає, що такі похідні вимоги не підлягають задоволенню судом. Вказали на відсутність доказів відступлення права вимоги на користь позивача. Зазначили, що відповідач не ставить під сумнів факт укладання між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» Договору про відступлення прав від 20.07.2020 №7БМ. Однак позивачем не доведено, що в процедурі цесії було відступлено право вимоги до відповідача на користь позивача. Так, в постанові Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі №910/11298/16 на яку посилається позивач, мова йде про відступлення кредитного портфелю, що складається з більше ніж 100 тис. кредитних правочинів. Однак вказана постанова не містить відомостей щодо оспорюваного Кредитного договору від 11.12.2015 №200404715. Просили суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки фактичний строк кредитування та дії Кредитного договору закінчився 11.12.2016. Отже перебіг позовної давності почався 12.12.2016, а строк позовної давності сплив 12.12.2019 року. При цьому, позивачем не надано доказів зміни тривалості позовної давності. Зазначили, що посилання позивача на обставину карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), а також воєнного стану є недоречним, оскільки на дату спливу позовної давності їх не існувало. Заявили про застосування позовної давності за вимогами на виконання Кредитного договору від 11.12.2015 року №2004014715. Надали заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Вважають, що витрати, які поніс позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову, складністю справи та виконання адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вважають, що справа не є складною для представника позивача, оскільки, як вбачається із реєстру судових рішень, для представника позивача ця справа є типовою. Просили суд: відмовити позивачу у поновленні строку позовної давності, застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року за клопотанням представника відповідача витребувані від ТОВ «Діджи Фінанс» для дослідження в судовому засіданні оригінали письмових доказів по справі: заяву (оферта) від 11.12.2015 №200404715; Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack (неіменна)» від 11.12.2015; розписка про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 11.12.2015; Реєстр відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ; Оригінал довіреності ПАТ «Банк Михайлівський», якою товариство (банк) доручило гр. [PERSON] (або іншій особі) укласти (підписати) від імені ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний правочин від 11.12.2015 №200404715 та/або вчинити інші дії. 24.12.2025 року від позивача засобами поштового зв`язку на виконання ухвали від 28.11.2025 року частково надійшли оригінали витребуваних доказів та надано заяву про неможливість надати Реєстр відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ та довіреності ПАТ «Банк Михайлівський». Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд цивільної справи без участі представника позивача. У випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача Андрущак С.В. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] укладено договір у формі заяви (оферти) № 200404715 про надання та використання платіжної картки Visa Platinum CashBack (неіменна), рахунок картки: [NUMBER] , з кредитним лімітом в розмірі 15200 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі 50000 грн. Строк кредиту 12 місяців. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. На дату укладання договору про Картку доступний розмір кредитного Ліміту для безпосереднього використання становить 15000,00 грн. Також, 11.12.2015 року [PERSON] підписана Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Visa Platinum CashBack (неіменна), орієнтовна сукупна вартість кредиту в рамках карткового продукту складається з наступних складників: строк 3 років, мінімальний щомісячний платіж 3% від фактично використаного кредиту в розрахунковому періоді на розрахункову дату, а також комісійні винагороди та плати, додаткові нарахування за договором згідно тарифів банку, але не менше 50 грн та не більше суми існуючої заборгованості за договором, процентна ставка за кредитом 58,8% річних, нараховується на залишок заборгованості за кредитом. У тарифах по продукту «Кредитна картка МТС» також зазначено, що строк дії платіжної картки 3 роки, розмір процентів, що нараховуються за кредитом, що надається у формі кредитної лінії (щомісячно), комісійна винагорода за зняття готівки 4,9%. 11 грудня 2015 року [PERSON] отримала платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський» № [NUMBER] , рахунок картки: [NUMBER] , що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду. Також у зв`язку з укладенням Договору про надання та використання платіжної картки № 200404715 від 11 грудня 2015 року між [PERSON] та ТДВ «Страхова Компанія «М-Лайф» укладено Договір добровільного страхування життя (програма страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток. На виконання ухвали суду від 28 листопада 2025 року позивачем надано до суду для огляду оригінали Заяви (оферти) № 200404715 від 11.12.2015, Довідки про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack (неіменна)", розписка про отримання картки та/або ПІН-коду, які були оглянуті судом в судовому засіданні. 20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». За відступлення права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» 5307308,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 25 від 09 липня 2020 року. Згідно з Витягом Реєстру боржників в ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором № №200404715 від 11 грудня 2015 року, сума видачі кредиту 15200 грн., сума заборгованості за тілом кредиту 14895,29 грн., заборгованість за відсотками 30581,82 грн., загальний залишок заборгованості 45477,11 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як зазначає позивач в позовній заяві станом на 19.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200404715 від 11.12.2015 становить 45477,11 грн., з яких: 14895,29 грн. заборгованість за кредитом; 30581,82 грн. заборгованість за відсотками. Сума збитків за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року з урахуванням 3% річних 4089,20 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9944,23 грн. Разом заборгованість становить 59510,54 грн. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду заяву (оферту) № 200404715 від 11.12.2015 року, анкету № 2078930 від 11.12.2015 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 11.12.2015 року, договір добровільного страхування життя від 11.12.2015 року, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачу ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до умов кредитного договору надано у користування кредитні кошти в розмірі 15250,00 грн. з встановленим строком користування з 11.12.2015 по 11.12.2018 року. В той же час, як вбачається зі змісту заяви (оферти) № 200404715 від 11.12.2015 року про надання та використання платіжної картки, відповідачу надавалась платіжна картка з встановленим кредитним лімітом в розмірі 15200 грн. зі строком кредиту 12 місяців. В анкеті № 207830 від 11.12.2015 року зазначено, що бажана сума кредиту становить 15250 грн. При цьому позивачем не надано суду доказів видачі відповідачу кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування відповідачем кредитними коштами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. До позовної заяви додано вищезазначений додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, проте суду не надано ані розрахунку заборгованості, ані первинних документів, ані виписки по рахунку відповідача. Крім цього, як вбачається з Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack (неіменна)» розмір кредитного ліміту вказано до 50 000 грн., строк кредиту 12 місяців. Вказане спростовує посилання позивача в позовній заяві, що строк кредитування становить 3 років, а саме з 11.12.2015 по 11.12.2018. Також суд звертає увагу, що у позовній заяві не вказано, коли саме відповідач отримала кредит в розмірі 15 200 грн, а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, виписка сформована з 23.05.2016 року, а не з часу укладення договору, у виписках зазначені рахунки, які не відповідають рахунку, вказаному у розписці про отримання платіжної карти і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено у позовній заяві ні у доданих до позовної заяви доказах. Представлені суду виписки по рахунку, як зазначено позивачем, оформлені Фондом гарантування вкладів, охоплюють період з 2016 року по 2020 рік, тоді як кредитні зобов`язання виникли у 2015 році. Виписки не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підставності стягнення заборгованості. Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, в якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200404715 від 11 грудня 2015 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 14895 грн. 29 коп., заборгованість за відсотками 30581 грн. 82 коп., загальний залишок заборгованості 45477 грн 11 коп. Проте, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки складений ТОВ «Діджи Фінанс», без підписів ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за кредитним договором № 200404715 від 11.12.2015. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Недоведеність позивачем видачі кредиту, заборгованості за кредитом, обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3% відсотків, та інфляційних втрат. Щодо поданої представником позивача заяви про поновлення строку позовної давності та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст.257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексуУкраїни). Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Як встановлено в судовому засіданні фактичний строк кредитування та дії Кредитного Договору закінчився 11.12.2016 року. Отже, перебіг позовної давності почався 12.12.2016 року та строк позовної давності сплив 12.12.2019 року. Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків на строк дії карантину: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та діяв до 30.06.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено. Однак суд не бере до уваги заяви позивача про поновлення строку позовної давності та заяву відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних ТОВ «Діджі Фінанс» вимог в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Оскільки, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги недоведеними, то строки позовної давності до них не застосовуються. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed