Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

15.10.2025 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Зеркін А.С. звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2025 по справі №215/6788/24 її позов до КНП "Криворізька міська лікарня №7" КМР про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 38556,41 гривень- задоволено. Зазначеним рішенням встановлено факт порушення законодавства про оплату праці відносно позивача та факт наявності боргу. Рішення набрало законної сили 01.07.2025. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволені позову [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради про стягнення моральної шкоди 15000 гривень, обгрунтовуючи свої заперечення на позов недостатністю фінансування з боку НСЗУ, сплатою заборгованості по заробітній платі позивачу та відсутністю інформації в позовній заяві про наявність на утриманні позивачки неповнолітніх дітей чи інших утриманців. Позивач відповідь на відзив не надала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2025 позовні вимоги [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 38556,41 - задоволено повністю. В зазначеному рішенні судом встановлено факт порушення законодавства про оплату праці Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради відносно [PERSON] та факт наявності боргу. Рішення набрало законної сили 01.07.2025 (а.с.15-20). Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Дослідивши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації моральної шкоди Судом враховано, що рішенням суду по справі №215/6788/24 встановлений факт порушення законодавства про працю та факт наявності боргу у виплаті заробітної плати у розмірі 38556,41 грн. відносно позивача. Тобто відповідач дійсно порушив права на працю позивача. підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК). Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно недоказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати позивачу відповідачем встановлена та доведена в ході судового розгляду за результатами якого судом постановлено рішення від 17.04.2025 по справі №215/6788/24, яке набрало законної сили 01.07.2025. В рішенні судом встановлено факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем та факт порушення прав позивача. Вказаними діями відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в 15000 гривень. Доводи відповідача не спростовують порушення прав позивача на оплату праці та фактів встановлених судом у зазначеному вище рішенні, доводи відповідача є неспроможними та відхиляються судом. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 року у цивільній справі №362/7161/15-ц, які враховуються судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його прав на отримання оплати за працю, що призвело до моральних страждань, ситуація, яка склалася, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що "абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати". У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: "У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що "КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати". Аналогічний висновок викладений у постанові від 24 січня 2024 року у праві № 755/3443/21 (провадження № 61-11295св23). Отже, судом встановлено, що порушенням трудових прав внаслідок неналежної виплати заробітної плати позивачу було завдано моральної шкоди, спричиненої негативними переживаннями та емоціями, внаслідок порушення її трудових прав, що пов`язане з втратою нормальних життєвих зв`язків, оскільки позивач був змушений вживати додаткових дій для відновлення порушених трудових прав, звертатись до суду для отримання заборгованості по заробітній платі, довелось тривалий час доводити свою правоту та досягати відновлення справедливості, тому суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 4500 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Верховний Суд Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивачем [PERSON] за звернення до суду з позовом був сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с.27). Оскільки, позовні вимоги [PERSON] задоволенні судом частково, а саме із заявленої позивачем суми моральної шкоди в розмірі 15000 грн. стягнуто лише 4500 грн. (30% від заявленої суми), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 363,36 грн., щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, то вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки дані витрати не підтверджені жодним доказом. На підставі ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 4,12,13,81-83,89,141,258,259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: partial