Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

29 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (в минулому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») (далі по тексту - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») через свого представника - адвоката Столітнього М.М. звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором від 01 липня 2024 року № 4780844 про надання споживчого кредиту в розмірі 55761,13 грн, з яких: 10899,98 грн - заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 30800,15 грн - проценти за користування кредитом, а також нараховані позивачем проценти за 94 календарні дні в розмірі 14061 грн. Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог представник вказав, що 01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі по тексту - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем був укладений договір № 4780844 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до правил надання коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://credit7.ua. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 10900 грн; строк кредиту 360 днів, який може бути продовжено споживачем; стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 10900 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на його кредитну картку № [NUMBER] . Згодом, враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, відповідно до договору факторингу від 31 жовтня 2025 року № 31/03/2025, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (фактор), клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором № 4780844, боржником за яким є відповідач, якого було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення на його номер телефону [NUMBER] відповідного повідомлення. Крім того, представник зазначив, що у період з 01 липня 2024 року по 31 березня 2025 року відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 15222,71 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 15222,69 грн. Відповідно до договору факторингу перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. Заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем станом на день подання позовної заяви становить 55761,13 грн, з яких: 10899,98 грн - заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту) та 30800,15 грн - проценти за користування кредитом, а також нараховані позивачем проценти за 94 календарні дні в розмірі 14061 грн. Крім цього, представник просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, проте 09 грудня 2025 року подав до суду заяву, в якій вимоги визнав частково, проте вказав, що нараховані проценти за користування кредитом є завищеними та неспівмірними з тілом кредиту, а нарахована сума правової допомоги є надмірною, а тому просив їх зменшити. Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 4780844 про надання споживчого кредиту. Згідно п. 1.1. договору укладення цього договору здійснюється за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 10900 грн; строк кредиту 360 днів, який може бути продовжено споживачем; стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується: в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. договору. У відповідності до п. 2.1. договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4780844 від 01 липня 2024 року, зазначено, що якщо споживачем не будуть виконанні умови договору, розміри платежів, зазначені в графіку платежів будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 69760 грн, проценти за користування кредитом складуть 58860 грн, реальна річна процентна ставка складе 9541,79 % річних, загальна вартість кредиту складе 69760 грн. Відповідно до паспорта споживчого кредиту споживач підтвердила, що отримала інформацію про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування. Договір про надання споживчого кредиту від 01 липня 2024 року № 4780844, додаток № 1 до договору та паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою [PERSON] одноразовим ідентифікатором «42462», 01 липня 2024 року о 22:37:55. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало останньому кредит в сумі 10900 грн шляхом зарахування кредитних коштів 01 липня 2024 року на його кредитну картку № [NUMBER] , що підтверджується інформацією з довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01 квітня 2024 року вих. № 1-0104 на суму 10900 грн. Факт зарахування коштів на суму 10900 грн 01 липня 2024 року на банківську картку № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] , також підтверджується довідкою АТ КБ «Приват Банк» від 21 листопада 2025 року № 20.1.0.0.0/7-251117/57517-БТ, наданою на вимогу суду. Відповідно до п. 1.2.1. договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою сторін, сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається додатковий договір. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до правил надання коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://credit7.ua. Відповідно до договору факторингу від 31 жовтня 2024 року № 31/10/2024, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал » (в минулому - «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», про що свідчить зміна найменування, що підтверджується рішенням від № 251124/1 від 25 листопада 2024 року та виписки з ЄДР № 1000681070010062201 від 10 грудня 2024 року) (фактор), клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором № 4780844, боржником за яким є відповідач [PERSON] . При цьому, 28 жовтня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідачку про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення на її номер телефону [NUMBER] відповідного повідомлення. Згідно п. 1.2. договору факторингу перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 31 березня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 01 липня 2024 року № 4780844 в сумі 45923,88 грн, з яких: 10899,98 грн - заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 30800,15 грн - проценти за користування кредитом та 4223,75 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. Окрім того, представник зазначив, що період з 01 липня 2024 року по 31 березня 2025 року відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 15222,71 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,02 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 15222,69 грн. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо заборгованості відповідача за відсотками за кредитним договором від 01 липня 2024 року № 4780844, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 за аналогічних правовідносин і умов кредитного договору цього ж кредитора з іншим позивальником Таким чином, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим підлягає зменшенню стягнення з відповідача процентів за користування кредитом і встановлення їх в сумі 13996,44 грн, які відповідач сплатив, згідно розрахунку заборгованості за договором № 4780844 від 01 липня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 31 березня 2025 року. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено, що позивачем належним чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] , зокрема попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредитних коштів, яке він не виконав в повному обсязі, клопотання відповідача, яке стосувалось зменшення суми процентів, нарахованих за користування договором, суд вважає за необхідне позов задовольнити в частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 01 липня 2024 року № 4780844 в розмірі 10899,98 грн, що становить суму заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 55761,13 грн та задоволено на суму 10899,98 грн, тобто на 19,55 %. За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 473,58 грн сплаченого судового збору сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 16 вересня 2025 року № 5261. Також, в силу положень ст. 137 ЦПК України та за відсутності заяви відповідача про зменшення судових витрат, з останнього на користь позивача підлягають стягненню заявлені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1955 грн, що підтверджуються письмовими доказами, а саме: договором від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024 про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом Столітнім М.М., ордером від 22 вересня 2025 року № 1999808, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10, що містить опис робіт, послуг, їх вартість, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22 вересня 2025 року згідно з договором від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024 про надання правової допомоги. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial