Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказувало, що 05 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №4317185. За умовами договору ТОВ «Мілоан» передало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю позику протягом 30 днів не пізніше 05 жовтня 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1056.0 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Наслідком невиконання позичальницею умов договору позики є її обов`язок на вимогу позикодавця сплатити неустойку (пеню). 28 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Вердикт Капітал» Договір факторингу №28-12/2021-72, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики № 4317185 від 05 вересня 2021року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №4317185 від 05 вересня 2021року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 26 218,66 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 718, 60 грн; -заборгованість за договірними процентами 22 500,06 грн; Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте у позові просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача у позові не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 05 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 4317185. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю позику протягом 30 днів не пізніше 05 жовтня 2021 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця проценти: відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1056.0 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Наслідком невиконання позичальницею умов договору позики є її обов`язок на вимогу позикодавця сплатити неустойку (пеню). 28 грудня 2021року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Вердикт Капітал» Договір факторингу №28-12/2021-72, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №4317185 від 05 вересня 2021року. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №4317185 від 05 вересня 2021року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (у редакції Закону, чинній на час укладення договорів) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] виконав алгоритм дій, направлених на укладення електронних кредитного договору та договору позики, набуття прав та обов`язків позичальника, підтвердив погодження із запропонованими умовами кредитування/позики, підтвердив укладення договорів шляхом їх підпису надісланим йому електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Виконання вказаного алгоритму дій відповідачем свідчить про укладення електронних правочинів з дотриманням передбачених законом вимог. Аналогічні правові висновки висловлював й Верховний Суд у подібних справах, зокрема у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20. Таким чином, [PERSON] уклав кредитний договір та договір позики, набувши статусу, прав та обов`язків позичальника. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання за договором позики, шляхом перерахування позичальнику кредиту/позики на його особисту банківську картку, що підтверджується копією довідки ТОВ «Мілоан» про перерахування 4 000 гривень дата видачі 05 вересня 2021 року (а. с. 69). Згідно відповіді АТ КБ "Приватбанк" від 12 грудня 2025 року та виписки з карткового рахунку [PERSON] підтверджено успішне зарахування кредиту за договором №4317185 від 05 вересня 2021 року у розмірі 4 000 грн на зазначену позичальником у кредитному договорі його банківську картку, що підтверджує повне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. За встановленого, до ТОВ «Коллект Центр», як правонаступника первісних кредиторів, перейшли всі права, що виникли з договору позики №4317185 від 05 вересня 2021року, у тому числі право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором та договором позики, що підтверджується долученими до позову копіями договорів факторингу та відступлення прав вимоги (в сукупності з додатками у вигляді копій реєстрів боржників та відступлених прав вимоги, доказами здійснення розрахунків між сторонами вказаних правочинів)). Згідно розрахунків заборгованості за Договором позики №4317185 від 05 вересня 2021року, відповідача нараховано заборгованість у загальному розмірі 26 218, 66 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 718,60 грн; -заборгованість за договірними процентами 22 500,06 грн; Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, зокрема в частині нарахованих відсотків у зв`язку з наступним. Так, у вказаному договорі сторони правочину остаточно визначили строк користування позикою у 30 днів з 05 вересня 2021року до 05 жовтня 2021 року. Однак заборгованість щодо процентів не повністю узгоджується з умовами договору (в частині строку кредитування). Зокрема, умовами договору передбачено: - п.п. 1.3, 1.4, 1.5.2, 2.2.1-2.2.3 кредитного договору, згідно яких протягом первісного строку кредитування (з 05 вересня 2021року до 05 жовтня 2021 року) проценти в межах цього строку нараховуються за ставкою 0,88 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом; - п.п. 1.6, 2.2.1-2.2.3, 2.3.1.1, 2.3.1.2 кредитного договору, згідно яких у разі продовження позичальницею користування кредитом після закінчення первісного або пролонгованого за її бажанням строку кредитування строк кредитування щоразу збільшується на 1 день, але продовження цього строку не може перевищувати 60 днів (автопролонгація). Проценти в межах цього строку нараховуються за ставкою 5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися первісним кредитором у повній відповідності до умов договору, з урахуванням узгодженої сторонами процентної ставки та в межах узгодженого сторонами строку кредитування, з урахуванням вчинення 23 вересня 2021 року, 05 жовтня 2021 року [PERSON] дій, направлених на продовження строку кредитування на 15 днів, та подальшої автоматичної пролонгації цього строку на 60 днів. Розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 11 716,12 грн, з чим суд погоджується. Однак в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал», як проміжний кредитор, після завершення узгодженого в кредитному договорі строку кредитування продовжував нараховувати позичальнику проценти. Згідно наданого розрахунку, за період з 28 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року вказаний кредитор додатково нарахував [PERSON] 10 783,94 грн в якості процентів. Однак вказані проценти не підлягають стягненню з урахуванням роз`яснень Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст.1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625ЦК України. Вказане правило застосовується не тільки відносно кредитних договорів, а також до договорів позики. В іншій частині суд погоджується з нарахованою заборгованістю. Також з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України (згідно розміру задоволених позовних вимог) слід стягнути 1426,96 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору від 01 липня 2024 року №01-07/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», про надання правової допомоги, з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів, вартість послуги 4 000 грн (виходячи з потраченого часу у 2 год. та вартості послуги у 2 000 грн за 1 год. роботи); складання позовної заяви, вартість послуги 9 000 грн (виходячи з потраченого часу у 3 год. та вартості послуги у 3 000 грн за 1 год роботи). Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial