Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 45871 грн, 100000 грн моральної шкоди та понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона прийняла у спадок після смерті батька житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Наразі вона проживає у м. Житомирі та періодично навідується до батьківського будинку. 07.03.2025 орієнтовно о 14 год. 00 хв. в с. Теренці на відкритій території по близу [ADDRESS] виникла пожежа з подальшим поширенням на належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, які розміщені по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що пожежа сталася з вини [PERSON] внаслідок самовільного спалювання ним сухої трави неподалік домоволодіння позивача. Внаслідок пожежі пошкоджено житловий будинок по [ADDRESS] , а також знищено господарську будівлю, літню кухню і сарай, чим позивачу завдано майнової шкоди в розмірі 45871 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна №250811/23-Л. Також позивач вказує, що нею перенесені моральні страждання, пов`язані зі знищенням і пошкодженням її майна, вона змушена терпіти незручності, пов`язані з організацією ремонту належного їй майна, моральну шкоду оцінює в розмірі 50000 гривень. Ухвалою судді Хорошівського районного суду від 10.09.2025 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачем 23.09.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що він не причетний до виникнення пожежі, внаслідок якої знищено та пошкоджено майно позивачки. Відповідач зазначив, що 07.03.2025 орієнтовно о 14 годині коли він знаходився на присадибній ділянці по [ADDRESS] , яка належить його дружині, та займався зрізанням гілля з дерев, помітив як за 200-300 метрів від цього домоволодіння зі сторони польової дороги загорілася суха трава (чому вона загорілася відповідач не знає, може припускати, що від кинутого кимось недопалка), вогонь стрімко поширювався лісосмугою та берегом річки в напрямку будинку його дружини та інших пустуючих будинків. Він власними силами намагався гасити вогонь, прибив його до річки, однак вогонь перекинувся на інший берег річки та стрімко розповсюджувався по сухій траві в напрямку домоволодіння по [ADDRESS] , відповідач перейшов річку та продовжував гасити полум`я, щоб воно не поширювалося на житловий будинок, однак його зусиль було замало, а тому вогонь поширився на сарай, літню кухню позивача. Відповідач вважає, що висновок провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Житомирській міській територіальній громаді Житомирського району ГУ ДСНС України в Житомирській області від 10.03.2025 про те, що причиною виникнення пожежі є необережне поводження ним з вогнем (самовільне випалювання сухої трави) є безпідставним, перевірка проведена не повно, грунтується лише на припущеннях, а тому не може бути належним та допустимим доказом його вини. До відзиву відповідачем долучено план-схему місця виникнення пожежі та розповсюдження вогню. Крім того, відповідач вказує, що вимога про стягнення суми заподіяних збитків в розмірі 45871 грн є безпідставною, оскільки дана сума це оціночна вартість всього житлового будинку, однак будинок пошкоджено мінімально (одна сторона зовнішньої стіни). Завищеною також є розмір моральної шкоди, який перевищує суму матеріальної шкоди, жодними доказами позивач не підтверджує пережиті моральні страждання, позивач має житло та проживає у м. Житомирі, в будинку, який пошкоджено вогнем, тривалий час ніхто не проживав та ним не користувався, а тому за цих обставин нормального життєвого укладу позивача не порушено, а глибина моральних страждань є мінімальною. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.09.2025 за клопотанням позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Центру будівельних та земельних експертиз, яка залишилася не виконаною у зв`язку з не оплатою позивачем вартості проведення вказаної експертизи. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 11.12.2025 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, а саме в частині збільшення вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача в сумі 100000 грн, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задоволити, з підстав наведених у позові, позивач додатково пояснила, що в будинку по [ADDRESS] ніхто не проживає вже близько 11 років, вона на вихідні або в період відпустки навідується до вказаного будинку. Про пожежу позивачу повідомили місцеві мешканці по телефону, вона в цей же день приїхала з м. Житомира, відповідач спочатку казав їй що відшкодує збитки, але потім відмовився, почав говорити, що він не причетний до пожежі. Позивач зазначила, що вона на даний час ремонтні роботи у вказаному будинку не проводила, а після пожежі у неї постійні серцеві болі, підвищується тиск, вона постійно приймає лікування. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у своєму відзиві, на уточнюючі питання суду відповідач пояснив, що побачив місце горіння біля мостика, що розташований неподалік польової дороги, що з`єднує [ADDRESS] , вітер дув вздовж річки, а тому вогонь поширювався по сухій траві, дійшов до його садиби, пожежею випалило його садибу, відповідач намагався не пустити вогонь далі вздовж річки до сусідніх будинків, потім вітер змінив напрямок, та вогонь поширився через річку на садибу позивача. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно технічного паспорта, виготовленого 13.08.2021 на ім`я [PERSON] , за адресою [ADDRESS] розташовано житловий будинок літера А, Сарай Б, Літня кухня В, сарай Г, рік спорудження 1973. Вказаний будинок згідно довідки Хорошівської селищної ради №188 від 21.08.2025, виданої позивачу, належав [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Косинського С.О. №64/02-14 від 23.03.2021 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа №79/2017, спадкоємцем по даній справі за заповітом в цілій частці є дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком про причини виникнення пожежі від 10.03.2025, складеного провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Житомирській міській територіальній громаді Житомирського району ГУ ДСНС України в Житомирській області, причиною виникнення пожежі є виникнення пожежі внаслідок необережного поводження з вогнем [PERSON] (самовільного випалювання сухої трави). Відповідно до п.13 вказаного висновку, для визначення осередку пожежі (місця виникнення події) проведено візуальний огляд місця пожежі, при цьому враховується, що у результаті нагрівання в початковому осередку пожежі повітря конусоподібно піднімається догори (конвекційний потік), підхвачуючи нагріті продукти горіння, тліючі частини; при цьому тепло в ідеальному випаду розповсюджується від початкового осередку симетрично в усі боки. Згідно з актом про пожежу від 08.03.2025 та додатком до нього від 10.04.2025, пожежею знищено господарчу споруду і сарай за адресою: [ADDRESS] , а також пошкоджено житловий будинок і літню кухню за вказаною адресою. Відповідно до листа ВП №3 Житомирського РУП №2 ГУНП в області від 13.03.2025 та довідки про результати розгляду матеріалів ЄО, відділенням поліції проведено перевірку за зверненням громадянки [PERSON] про те, що в с. Теренці горить поле, до будинку близько 3 метрів. Під час проведення перевірки ознак кримінального правопорушення не виявлено. Причиною пожежі згідно акту від 07.03.2025, складеного провідним інспектором відділу цивільного захисту Житомирського районного управління ГУ ДСНС України в Житомирській області [PERSON] , є необережне поводження з вогнем [PERSON] (самовільно випалював суху траву). Згідно зі звітом про оцінку майна №250811/23-Л, виконаного фізичною особою-підприємцем [PERSON] ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 11.08.2025 року становить 45871 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , поряд з будинком позивача, зазначила, що вона перебувала в своєму будинку, почула тріскіт та дим, побачила, що горить річка і суха трава неподалік. Поруч з її будинком сидів відповідач [PERSON] з пустим відром. Коли свідок вийшла на вулицю, то садиба родини відповідача [PERSON] , яка знаходиться навпроти садиби позивачки через рівчак, була вже випалена і вогонь підходив до будинку позивача. Оскільки була суха вітряна погода, а будинок позивачки був обплетений хмелем, то вогонь швидко перекинувся на її домоволодіння. Де саме почалося горіння та хто підпалив траву свідок не бачила, відповідач [PERSON] не казав їй що це він спалював суху траву. Свідок [PERSON] яка проживає в [ADDRESS] неподалік від будинку, що належить родині відповідача, в судовому засіданні повідомила, що вона не бачила хто підпалив траву, а почувши тріскіт шиферу та побачивши пожежу, пробігла до будинку позивачки, де з іншими людьми вона намагалася погасити вогонь, [PERSON] був біля річки з відром, свідок з ним не говорила. Свідок зазначила, що вогонь пішов від садиби [PERSON] вниз до річки, а потім через річку перекинувся на садибу позивача, оскільки коли вона прибігла на місце події, то садиба [PERSON] була вже випалена, тлів його паркан, а біля будинку позивачки та біля земельного паю свідка (розташований поряд з садибою [PERSON] та де зі слів відповідача розпочалося горіння сухої трави) ще палав вогонь, горіли дерева, трава і будівлі. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками згідно частини другої статті 22 ЦК України розуміють витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16). У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц). Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 521/14202/14-ц. Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прав та обов`язків громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України. За приписами статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю. Частиною другою статті 21 Кодексу цивільного захисту України на громадян покладено обов`язок виконувати правила пожежної безпеки. Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697, у редакції пункту 11.2., що діяла на час виникнення спірних правовідносин, випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється відповідно до Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933. Згідно з вимогами Порядку №541 від 12.08.2021, випалювання сухої рослинності допускається виключно у випадку гасіння пожеж в екосистемах пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) визначеними статтями 60-63 Кодексу цивільного захисту України за рішенням керівника гасіння пожежі. Випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках: для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети); у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування. Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Отже, імперативними нормами права, які визначають правила поведінки, обов`язкові для учасників правовідносин, і відступати від яких вони не можуть, було прямо заборонено розведення багать у вітряну погоду, а також самовільне випалювання рослинності або її залишків без дозволу пожежно-рятувальних підрозділів чи погодження з органом місцевого самоврядування. Порушення таких правил є протиправною поведінкою, що тягне відповідальність, встановлену законом, у тому числі цивільно-правову відповідальність у разі, якщо наслідком такої поведінки стало заподіяння шкоди іншій особі. З матеріалів справи, а саме висновку про причини виникнення пожежі від 10.03.2025, складеного провідним інспектором відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Житомирській міській територіальній громаді Житомирського району ГУ ДСНС України в Житомирській області, вбачається, що причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем [PERSON] - самовільне випалювання сухої трави, що в подальшому поширилася на територію домоволодіння позивача та пошкодила належне їй майно. Висновки про причину та місце (осередок) виникнення пожежі, згідно яких у результаті нагрівання в початковому осередку пожежі повітря конусоподібно піднімається догори (конвекційний потік), підхвачуючи нагріті продукти горіння, тліючі частини; при цьому тепло в ідеальному випаду розповсюджується від початкового осередку симетрично в усі боки, узгоджуються із показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що на час поширення вогню через річку до домоволодіння позивача та вздовж річки по обидва боки, домоволодіння відповідача Малецького вже було вигорівшим, що свідчить про поширення вогню саме з присадибної ділянки відповідача, а не зі сторони польової дороги, на що вказує відповідач. Таким чином, між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, завданою майну позивачки, існує причинний зв`язок. Натомість відповідачем в порушення свого процесуального обов`язку не надано жодних доказів на спростування вини у його діях, внаслідок яких виникла пожежа,а отже, не спростовано визначену статтями 1166, 1167 ЦК України презумпцію винного заподіяння шкоди. Сама по собі не згода з висновком інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям ГУ ДСНС України в Житомирській області щодо причин виникнення пожежі не свідчить про недопустимість чи неналежність такого висновку як доказу, клопотань про призначення судової пожежо-технічної експертизи, виклику і допиту інспектора для спростування викладених у його висновку обставин, стороною відповідача не заявлялося. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Враховуючи викладене суд вважає, що у справі достатньо доказів, які вказують на те, що саме через протиправні, винні дії відповідача сталася пожежа, внаслідок якої пошкоджено житловий будинок позивача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом тим, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності, несе позивач. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині вартості знищеного та пошкодженого пожежею майна, позивач надала суду звіт про оцінку майна №250811/23-Л, виконаного фізичною особою-підприємцем [PERSON] згідно якого ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 11.08.2025 року становить 45871 грн. Однак, судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] лише пошкоджено пожежею, а не знищено, метою звіту про оцінку є визначення оціночної вартості для цілей оподаткування, а тому такий звіт не може бути доказом у спорі на підтвердження розміру заподіяної пожежею матеріальної шкоди. В роз`ясненнях, викладених у пунктах 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), п.п. 5.1. Основними завданнями будівельно-технічної експертизи, зокрема є визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.09.2025 за клопотанням позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Центру будівельних та земельних експертиз, яка залишилася не виконаною у зв`язку з не оплатою позивачем вартості проведення вказаної експертизи. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що стороною позивача не надано достовірних та належних доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків, спричинених внаслідок пожежі знищенням та пошкодженням майна, а тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Позивачкою доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, який порушив правила поводження з вогнем, сталася пожежа, внаслідок якої було знищено та частково пошкоджено нерухоме майно, належне позивачу. Суд погоджується з доводами позивачки про перенесені нею моральні переживання внаслідок знищення та пошкодження її майна, та враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, з урахуванням тієї обставини, що позивачка змушена терпіти незручності, пов`язані з організацією ремонту належного їй нерухомого майна, враховуючи оціночну вартість житлового будинку по [ADDRESS] та те, що вказаний будинок не є основним місцем проживання позивача, враховуючи майновий стан відповідача, наявність у нього інвалідності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь 10000 грн на відшкодування моральної шкоди. Доказів погіршення стану здоров`я, які б були наслідком душевних страждань, завданих через пошкодження її майна, а також постійно прийняття ліків у зв`язку з цим, які б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 100000 грн, позивачем суду не надано. У іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. З приводу стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 7%), на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 102 грн, із розрахунку: (1211,2 + 247,51 )*7:100. У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із матеріалів справи вбачається, що 09.08.2025 між позивачем [PERSON] та адвокатом Шморгуном О.П. укладено договір про надання правничої допомоги №28, відповідно до умов якого адвокатом надаються позивачу послуги щодо представництва його інтересів в державних органам, підприємствах, установах, організаціях та судах. Пунктом 3.1. договору про надання правничої допомоги встановлено, що юридичну допомогу, що надає адвокат, клієнт оплачує у розмірі 3000 грн. Згідно квитанції до платіжної інструкції від 08.08.2025 позивачем сплачено на рахунок адвоката Шморгуна О.П. грошові кошти за надання правової допомоги у розмірі 3000 грн. З огляду на викладене, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 210 грн (із розрахунку 3000*7:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial