Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 18 квітня 2017 року Виконавчим комітетом Костюхнівської сільської ради Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис № 2. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося, спільне співжиття стало неможливим. Відповідач належної участі в утриманні дитини не приймає, позивач змушена самостійно утримувати сина матеріально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому звернулася до суду із вказаним позовом та просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 04 вересня 2025 року і до повноліття дитини, а також судовий збір. У судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Правом подати відзив не скористався. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 26 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити у відсутності відповідача [PERSON] , ухвалити рішення при заочному розгляді справи. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, судприходить наступних висновків. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 квітня 2017 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Костюхнівської сільської ради Маневицького району Волинської області, актовий запис № 2, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18 квітня 2017 року. Від шлюбу у них спільний син [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 9). Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2019 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками його є сторони у справі. Статтею 182 СК України унормовано, що при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач не надає позивачу коштів на утримання сина, при цьому матеріальне становище платника аліментів, реальна спроможність їх сплачувати, повна працездатність та вік дозволяють йому утримувати дитину. Згідно з ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, оцінивши письмові докази у справі, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, який є достатнім з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття, а тому суд приходить висновку про задоволення позову повністю. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 110, 112, 180-182, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved