Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] , яка на момент звернення до суду була неповнолітньою, з позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, Ірпінської міської ради Київської області, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Ірпінської міської ради про визнання незаконними та скасування правових актів органів самоврядування, зобов`язання вчинити дії шляхом перебудови незаконного будівництва, в якому просила: визнати незаконним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради за №163 від 31.07.2007 р. в частині надання дозволу [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] в установленому порядку оформити відповідну правову документацією на самочинне збільшення розмірів добудови до квартири [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області за №204/2 від 02.10.2007 р. в частині затвердження акту державної технічної комісії від 12.09.2007 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва частини житлової добудови літ. «А11» з приміщеннями мезоніну загальною площею 87,4 м2, житловою площею 48,8 м2 житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4» по [ADDRESS] , гр. [PERSON] ; зобов?язати [PERSON] за власний рахунок демонтувати другий поверх добудови площею 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2 до будинку [ADDRESS] ; зобов?язати [PERSON] за власний рахунок здійснити перебудову добудови площею 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2 до житлового будинку [ADDRESS] таким чином, щоб найменша відстань від добудови до будівель сусідніх домоволодінь та до будівель та споруд домоволодіння [ADDRESS] становила не менше 8-ми метрів, а площа добудови становила не більше ніж 4,0 м2 х 4,5 м2; у випадку відмови [PERSON] здійснити перебудову добудови площею 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2, щоб площа добудови становила не більше ніж 4,0 м2 х 4,5 м2 (тобто відповідала рішенню Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради народних депутатів від 13.04.1993 р. № 29.5.) та була виконана у відповідності з протипожежними нормами, а також знести другий поверх добудови- приміщення 3-7 площею 16,9 м2; 3-8 площею 17,6 м2; 3-9 площею 13,3м2 збудований з порушенням встановленого законом порядку, зобов`язати [PERSON] згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України повністю знести добудову до належної їй частини будинку [ADDRESS] , виконану згідно рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради народних депутатів № 29.5 від 13.04.1993 р. Позов мотивує тим, що [PERSON] 2006 р.н., є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Згідно рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 48/1 від 23.02.2016 року [PERSON] надано дозвіл представляти законні права та інтереси малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] при укладенні договору дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , тому з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої [PERSON] в судових справах позивачем є її мати - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] частина будинку [ADDRESS] подарована малолітній [PERSON] її бабусею [PERSON] . [PERSON] набула право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.2012 р., виданого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1449. [PERSON] була власником частки будинку на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.1985 р. [PERSON] є власником частки будинку на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.1991 р. Між співвласниками встановився фактичний порядок користування будинком, відповідно до якого позивач користується приміщеннями квартири [ADDRESS] , [PERSON] - приміщеннями квартири [ADDRESS] та [PERSON] - приміщеннями квартири [ADDRESS] . Визначення приміщень та їх нумерація конкретизовані в технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 23.05.2011 р. 13.04.1993 р. Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради народних депутатів за розглядом заяви [PERSON] було прийняте Рішення № 29.5., яким [PERSON] було надано дозвіл на добудову Будинку розміром 4,0 м2 х 4,5 м2, а також на обладнання на другому поверсі будинку житлових кімнат при погодженні з співвласниками будинку. Всупереч вказаному рішенню, [PERSON] самочинно, без складання відповідної проектної документації та без погодження з іншими співвласниками будинку прибудувала до будинку прибудову площею 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2 (добудова) (замість погодженої розміром 4,0 м2 х 4,5 м2) та облаштувала на другому поверсі будинку житлові кімнати. 31.07.2007 р. Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради було прийнято рішення за № 163 «Про дозвіл на перебудову житлових будинків, добудов до них, будівництво житлових споруд і будівель та самочинне будівництво», яким [PERSON] було надано дозвіл в установленому порядку оформити відповідну правову документацію на самочинне збільшення розмірів добудови по квартирі [ADDRESS] . Дозволено побудувати 44,0 м2 х 4,5 м2, а побудовано 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2. 02.10.2007 р. Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області було прийнято рішення за № 204/2 «Про затвердження актів державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних житлових будинків, добудов до них та об?єктів підприємницької діяльності», яким було вирішено затвердити акт державної технічної комісії від 12.09.2007 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва частини житлової добудови літ. «А11» з приміщеннями мезоніну загальною площею 87,4 м2, житловою площею 48,8 м2 житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4» по [ADDRESS] , [PERSON] . На підставі викладеного, позивач вважає, що зазначене рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради в частині надання дозволу [PERSON] на оформлення правової документації на самочинне будівництво та рішення Ірпінської міської ради Київської області в частині затвердження акту державної технічної комісії є незаконними та підлягають скасуванню, а самочинно споруджена [PERSON] добудова підлягає перебудові. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 року справу було передано судді Саранюк Л.П. Ухвалою судді від 05 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 25.10.2018 року на адресу суду від представника відповідача Ірпінської міської ради Київської області Мікеш С.А. надійшов відзив на позовну заяву. Вказали, що Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 02.10.2007 року прийнято рішення №204/2, яким правомірно затверджено акт державної технічної комісії від 12.09.2007 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом. Оспорюване Рішення №204/2 «Про затвердження актів державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних житлових будинків, добудов до них та об?єктів підприємницької діяльності» Ірпінською міською радою не приймалося, а тому відсутнє порушення прав позивача з боку Ірпінської міської ради. На підставі вищезазначеного, просили суд позовні вимоги залишити без задоволення та розгляд справи проводити у відсутність представника Ірпінської міської ради Київської області. 27.11.2018 року від представника третьої особи Служби у справах дітей Ірпінської міської ради Лучко Л.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Служби у справах дітей. 22.01.2019 року від представника відповідача Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області Даніша С.П. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Коцюбинської селищної ради. 29.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 08.04.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та вказала, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, позовна заява подана з пропуском строків позовної давності; а враховуючи, що [PERSON] не є власником 1/2 частини вказаного будинку, та не є законним представником малолітньої [PERSON] , то позов подано неналежною стороною, і він не підлягає не тільки задоволенню, а за вказаних обставин й навіть розгляду. 21.04.2019 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому повністю заперечила викладене у відзиві. 22.04.2019 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на викладене у відповіді на відзив. 23.07.2019 року від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення на позовну заяву, у яких не погодився з позовними вимогами та вважав їх безпідставними, просив розглядами справу без його участі. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 26 липня 2021 рокубуло замінено відповідача [PERSON] у справі №367/5874/18 на [PERSON] . Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1989/0/15-21 суддю Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] звільнено у відставку. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 22.09.2021 року № 58 справу № 367/5874/18 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 року справу № 367/5874/18 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. від 19 жовтня 2021 року було прийнято справу до свого провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. 14.12.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій повідомила про те, що всі процесуальні документи та докази подані по справі відповідачкою [PERSON] , її син [PERSON] та новий співвласник спірної частини будинку підтримує в повному обсязі та просить суд взяти їх до уваги. Також 14.12.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Позивачка у судове засідання не з`явилась, однак до суду позивачка [PERSON] направила письмовау промову в судових дебатах. Представник відповідача Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області в судове засідання не з`явився, однак від селищного голови Даніша С.П. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Коцюбинської селищної ради. Представник відповідача Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у відзиві просив проводити розгляд справи за відсутності представника ради. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. До суду від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова промова в судових дебатах та заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Служби у справах дітей Ірпінської міської ради у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 2006 р.н., є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування 1/2 частки житлового будинку від 25.03.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. за № 511 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 55926256 від 25.03.2016 року. Вказана 1/2 частина будинку [ADDRESS] подарована [PERSON] її бабусею [PERSON] . [PERSON] набула право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.2012 р., виданого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1449. Згідно рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 48/1 від 23.02.2016 року [PERSON] надано дозвіл представляти законні права та інтереси малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] при укладенні договору дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , тому з метою захисту прав та законних інтересів [PERSON] в судовій справ позивачем була її мати - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . [PERSON] була власником частки будинку на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.1985 р. [PERSON] є власником частки будинку на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.1991 р. Між співвласниками встановився фактичний порядок користування будинком, відповідно до якого позивач користується приміщеннями квартири [ADDRESS] , [PERSON] - приміщеннями квартири [ADDRESS] та [PERSON] - приміщеннями квартири [ADDRESS] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.07.2013 року (справа №2-24/12), яке набрало законної сили, між співвласниками визначений порядок користування спільною земельною ділянкою площею 0,0622 га по [ADDRESS] , виділивши у відокремлене користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0169 га, [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0351 га, залишити у їх спільному користуванні земельну ділянку площею 0,0102 га, в межах та конфігурації, визначених у варіанті № 5 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 29.12.09 № 8746, виготовленої судовим експертом КНДІСЕ Артемчук С.В. 13.04.1993 р. Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради народних депутатів за розглядом заяви [PERSON] було прийняте Рішення № 29.5., яким [PERSON] було надано дозвіл на добудову до частини житлового будинку розміром 4,0 м2 х 4,5 м2, а також обладнати на другому поверсі будинку житлові кімнати при погодженні співвласників будинку. [PERSON] здійснила прибудову до будинку площею 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2 (добудова) та облаштувала на другому поверсі будинку житлові кімнати. 31.07.2007 р. Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради було прийнято рішення за № 163 «Про дозвіл на перебудову житлових будинків, добудов до них, будівництво житлових споруд і будівель та самочинне будівництво», яким [PERSON] було надано дозвіл в установленому порядку оформити відповідну правову документацію на самочинне збільшення розмірів добудови по квартирі [ADDRESS] . Дозволено побудувати 44,0 м2 х 4,5 м2, а побудовано 7,34 м2 х 4,9 м2 + 3,66 м2 х 3,60 м2. 26.07.2007 р. комісією Коцюбинської селищної ради в складі: секретаря селищної ради Ковтача О.П., землевпорядника [PERSON] , юриста селишної ради Смульської В.Б., депутатів Коцюбинської селишної ради Казімірова В.І., Пегети M.І. відповідно до заяви [PERSON] обстежено будинковолодіння за адресою [ADDRESS] на предмет самовільного збільшення розмірів прибудови, за результатами якого складено акт наступного змісту. Для узаконення самочинно збільшення добудови до свого будинку [PERSON] отримала позитивні висновки відділу містобудування та архітектури, Держпожнагляду, суміжних землекористувачів. Співвласник будинку [PERSON] безпідставно відмовляється надати згоду на узаконення, мотивуючи свою відмову облаштування окремого виходу на [ADDRESS] , що являється технічно неможливим. Комісія вважала відмову [PERSON] від надання згоди [PERSON] на узаконення самовільного збільшення розмірів добудови на своїй земельній ділянці безпідставною і пропонувала винести це питання на розгляд виконкому. 12.09.2007 р. Державною технічною комісією, призначеною Ірпінським міськвиконкомом рішенням від 14.11.2006 р. № 228, було складено Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, згідно якого Державній технічній комісії пред?явлена закінчена будівництвом частина житлової добудови літ. «А11» до квартири [ADDRESS] житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4», а саме приміщення: 3-1, передпокою, площею 9,2 м2; 3-2, житлової кімнати, площею 17,9 м2; 3-3, кухні, площею 12,5 м2, приміщення мезоніну: 3-7 коридору, площею 16,9 м2; 3-8, житлової кімнати, площею 17,6 м2; 3-9, житлової кімнати, площею 13,3 м2, - збудований згідно з дозволом на виконання будівельних робіт, виданим рішенням виконкому Коцюбинської селищої ради № 163 від 31.07.2007 р. Об`єкт має такі показники: загальна площі 87,4 м2, житлова площі 48,8 м2. Прийнято рішення частину житлової добудови літ. «А11» до житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4», приміщення мезоніну прийняти в експлуатацію. 02.10.2007 р. Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області було прийнято рішення за № 204/2 «Про затвердження актів державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних житлових будинків, добудов до них та об?єктів підприємницької діяльності», яким було вирішено затвердити акт державної технічної комісії від 12.09.2007 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва частини житлової добудови літ. «А11» з приміщеннями мезоніну загальною площею 87,4 м2, житловою площею 48,8 м2 житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4» по [ADDRESS] , [PERSON] . 22.10.2020 року [PERSON] з [PERSON] уклала договір дарування 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 229142636 від 22.10.2020 року встановлено, що 1/4 частка житлового будинку [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У частині першій статті 177 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, обережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на садових клітках та в інших місцях загального користування. Відповідно достатті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» до таких робіт відносяться лише роботи з заміни існуючих заповнень віконних, балконних та дверних блоків. Всі інші роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, виконання яких передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - потребує дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до аналізу зазначених вище норм права, переобладнання і перепланування жилих будинків, яке передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування будинку, допускається лише за наявності відповідного на це дозволу. Як встановлено судом, [PERSON] отримала дозвільну документацію на проведення добудови до частини житлового будинку, а також обладнання на другому поверсі будинку житлових кімнат, що спростовує факт здійснення самовільної добудови Шевчук Л.В. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] влаштувала добудову до своєї квартири [ADDRESS] у житловому будинку, отримавши відповідну згоду Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради народних депутатів, побудований об`єкт введений в експлуатацію. Предметом спору у даній справі серед іншого є вимога позивача про визнання незаконними та скасування рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради в частині надання дозволу [PERSON] в установленому порядку оформити правову документацію на самочинне збільшення розмірів добудови до квартири [ADDRESS] та рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області в частині затвердження акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва частини житлової добудови. Конституційним Судом України у рішенні від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) було проведено розмежування правових актів та зазначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти (акти індивідуальної дії) передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Тобто такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт індивідуальної дії прийнятий органом державної влади, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. (Аналогічна правова позиція, щодо неможливості оскарження актів індивідуальної дії, що вичерпали свою дію, викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі №21-405а14 та від 30.09.2015 у справі №911/3396/14 та постанові Вищого господарського суду України від 30.11.2016 року у справі №910/31935/15). Як встановлено судом, оскаржувані позивачем документи є ненормативними актами індивідуальної дії прийняті органом державної влади, які вичерпали свою дію шляхом здійснення будівництва об`єкту нерухомості, введення такого об`єкту в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів на нього. Враховуючи приписи наведених норм права та встановлені судом обставини справи позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, задоволенню не підлягають з підстав того, що оскаржувані документи вичерпали свою дію шляхом їх виконання, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує їх реального поновлення. Згідно зістаттею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Устатті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, таке ж право встановлено статтею 152 ЗК України для користувача земельної ділянки. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16, з якою погодився Верховний Суд під час розгляду справи № 458/1173/14-ц (постанова від 16.01.2019). При цьому, саме позивач повинен довести як факт порушення його прав самочинним будівництвом, так і факт вчинення цих дій відповідачем. З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20). Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у даній справі необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання. Отже, позивачка зобов`язана довести факт самочинності будівництва, порушення її прав, як власника суміжної земельної ділянки, та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. У розглядуваній справі саме на позивача, згідно з вимогами процесуального закону, покладено обов`язок доведення факту порушення його права, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідачки при здійсненні будівництва. Натомість позивачем не було доведено обставин, якими вона обґрунтовує порушення своїх прав. На думку суду в ході судового розгляду не доведено, та матеріали справи не містять доказів того, що збудована частина житлової добудови літ. «А11» до квартири [ADDRESS] житлового будинку літ. «А-ІЖ, а,а1,а4», а саме приміщення: 3-1, передпокою, площею 9,2 м2; 3-2, житлової кімнати, площею 17,9 м2; 3-3, кухні, площею 12,5 м2, приміщення мезоніну: 3-7 коридору, площею 16,9 м2; 3-8, житлової кімнати, площею 17,6 м2; 3-9, житлової кімнати, площею 13,3 м2, виконані [PERSON] , чинять негативний вплив на частину житлового будинку, належної позивачу. При цьому позивачкою, на яку покладено обов`язок доведення факту порушення її права, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідача при здійсненні будівництва, в межах даної цивільної справи не заявлялось клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Посилання позивача на Висновок №84/15 від 22.07.2009 року судової будівельно-технічної експертизи та Висновок №291 від 22.10.2010 року повторної судової будівельно-технічної експертизи, не може судом прийматись до уваги з наступних підстав. Як встановлено судом, дана експертиза була проведена в межах розгляду цивільної справи №2-101/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради, Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - [PERSON] про визнання незаконним рішення виконкому, усунення перешкод в користуванні будинком, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В подальшому вказаній справі був присвоєний новий номер справи № 2-54/12. Відтак, на вирішення експертизи були поставлені питання, що стосуються предмету спору по справі № 2-101/09 (№ 2-54/12), а не предмету спору по цивільній справі № 367/5874/18. За таких обставин, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення її прав, свобод чи законних інтересів внаслідок здійснення [PERSON] добудови до належної їй частини житлового будинку. При цьому, відповідачем у справі [PERSON] жодним чином не були порушені права, свободи чи законні інтереси позивачки. Крім того, слід зазначити, що здійснення будівництва з порушенням вимог законодавства не є достатньою підставою для задоволення вимог позивачки про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 частини 7 статті 376 ЦК України. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У свою чергу, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій зазначає, що позов подано з пропущенням строків позовної давності, оскільки [PERSON] вже зверталась до суду з такими самими позовними вимогами 20.08.2013 року, однак ухвалою суду від 18.09.2013 року позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача, при цьому перебіг позовної давності щодо визнання незаконними і скасування рішень органів місцевого самоврядування перервався поданням позовної заяви [PERSON] 20.08.2013 року. Таким чином, строк позовної давності щодо визнання незаконними і скасування Рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селишної ради за №163 від 31.07.2007 р. та Рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області за №204/2 від 02.10.2007 р. необхідно відраховувати з 20.08.2013 року. Разом з тим, суд зазначає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає розгляду, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, лише в разі обґрунтованості позовних вимог. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 372/1036/15-ц від 07 листопада 2018 року. В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed