Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 3 серпня 1991 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Малоберезнянській сільській раді колишнього Великоберезнянського району Закарпатської області, актовий запис №13. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, які на сьогоднішній день є повнолітніми: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що з травня 2023 року вони з дружиною спільно не проживають, так як вона постійно знаходиться за кордоном. За ці роки між ними сімейне життя погіршувалось. Відповідачка не переймається проблемами сім`ї, постійно конфліктує. Постійні сварки та непорозуміння між ними призвели до того, що вони фактично припинили шлюбні відносини та на сьогоднішній день їх не підтримують. У відповідачки відсутнє бажання утримувати сім`ю в спокійній та благоприємній обстановці. Вказані обставини привели до втрати почуття поваги та любові між ними. Зазначає, що подальше спільне життя є неможливим. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить його інтересам. З урахуванням наведенного, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] . Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачка відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала. У судове засідання 29 грудня 2025 року учасники судового розгляду не з`явилися. Позивач, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явився. 18 грудня 2025 року через канцелярію суду [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути справу №298/1614/25 без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв до суду не подала. Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 3 серпня 1991 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 3 серпня 1991 року у Малоберезнянській сільській Раді народних депутатів, про що складено відповідний актовий запис №13. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, суд вважає, що подальше спільне проживання суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивача, наведені в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо припинення шлюбних відносин, припинення ведення спільного господарства та спільного проживання, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, та не оспорювалися відповідачкою. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1211 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно квитанції №34 від 10 листопада 2025 року.

Outcome: approved