Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позов обґрунтовує тим, що позивач надавав послуги з централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і квартирі [ADDRESS] , в якій проживає Відповідач. Починаючи з листопада місяця 2019 року позивачем, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, які затверджені рішеннями Виконавчого комітету Бучанської міської ради №661 від 18.12.2018, №801 від 19.10.2021, №449 від 12.10.2022, №1219 від 12.10.2023, №5241 від 11.10.2024, нараховувалась плата відповідачу за надані послуги з централізованого опалення, яку відповідач повинен був сплачувати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» з 04.11.2021 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та укладеного договору з відповідачем, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загальнобудинковим тепловим лічильником. Вказує, що позивачем визначені у договорі зобов`язання виконані належним чином та у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконав, за надані послуги у повному обсязі не розрахувався і станом на 01.10.2025 заборгував, відповідно до розрахунку суми боргу, 35 301,16 грн (за період з 01.10.2019 по 31.07.2025). Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного комунально-побутового підприємства «Теплокомунсервіс» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі: 35 301,60 грн за період з 01.10.2019 по 31.07.2025) та судовий збір. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 11 вересня 2025 року по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 24.10.2025 року від Відповідача, через систем «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначив, що Виробничі потужності, а саме модульна дахова котельня, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в не належить ПКПП «Теплокомунсервіс» а ні на праві власності, а ні на праві користування з будь-яких інших законних підстав. Тобто, ПКПП «Теплокомунсервіс» вимагає стягнути з Відповідача свої інвестиційні витрати на майно, яке належить [PERSON] , як співвласнику будинку. Отже, Позивач не має права посилатися на затверджені тарифи, оскільки ті мають в своєму склади в тому числі інвестиційну та амортизаційну складову за використання засобів виробництва, якими Позивач користується на законних підставах, як то право власності, оренді, тощо. Зазначив, що готовий, в межах строку позовної давності, компенсувати Позивачеві його витрати понесені при опаленні його будинку в межах долі власності Відповідача в цьому будинку. На підставі цього просив відмовити Позивачеві в його позовних вимогах. Через систему «Електронний суд» Позивач подав Відповідь на відзив, зазначивши, що Приватне комунально побутове підприємство «Теплокомунсервіс» відповідно до Рішення Бучанської міської ради № 770-29- VI від 06 вересня 2012 року «Про передачу дахової котельні багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в господарське відання та на обслуговування ПКПП «Теплокомунсервіс» з 2012 року обслуговує і ремонтує передане обладнання дахової котельні та забезпечує безперебійне постачання теплової енергії споживачам. Починаючи з листопада місяця 2019 року Заявником, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення нараховувалась плата Боржнику за надані послуги з централізованого опалення. Відповідно додатку № 1 «Структура тарифів на виробництво теплової енергії» та додатку № 3 «Структура коригованих тарифів на постачання теплової енергії» до рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 661 від 18.12.2018 р., виробничі інвестиції та взагалі прибуток не входять до складу тарифу. Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву Відповідач сам визнає, що він готовий, в межах строку позовної давності, компенсувати Позивачеві його витрати понесені при опаленні його будинку в межах його долі власності в цьому будинку. На підставі зазначеного просили відзив на позовну заяву Відповідача залишити без задоволення. Задовольнити позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що Приватне комунально-побутове підприємство «Теплокомунсервіс» надавало послуги з централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і квартирі [ADDRESS] , в якій проживає Відповідач. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачу [PERSON] з 17.05.2024 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З 04.11.2021 року послуги надаються на підставі типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830. Відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, які затверджені рішеннями Виконавчого комітету Бучанської міської ради №661 від 18.12.2018, №801 від 19.10.2021, №449 від 12.10.2022, №1219 від 12.10.2023, №5241 від 11.10.2024, нараховувалась плата відповідачу за надані послуги з централізованого опалення, яку відповідач повинен був сплачувати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» з 04.11.2021 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» та укладеного договору з відповідачем, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконував, за надані послуги не розрахувався і станом на дату звернення заборгував. З наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість відповідача [PERSON] за отримані послуги за період з 01 жовтня 2019 по 31 липня 2025 роки становить 35 301,60 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із до ч.1 та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 1ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р. «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення», постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та укладеного договору, з 04 листопада 2021 року відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» відповідач повинен був сплачувати плату за надані послуги з централізованого опалення, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загально будинковим тепловим лічильником. Позивачем зобов`язання щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконував, за надані послуги не розрахувався і станом на дату розгляду справи заборгованість, відповідно до розрахунку суми боргу становить 35 301,60 грн. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто станом на місяць серпень 2025 року, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено. Суд прийшов до переконання про те, що оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а відтак строк позовної давності позивачем не пропущено. Таким чином суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за період з 01.10.2019 року по 31.07.2025 року. Враховуючи той факт, що відповідач отримував послуги теплопостачання, не відмовлялась від їх одержання та перебувала в договірних відносинах з КПП «Теплоенергопостач», суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за отримані послуги за період з 01.10.2019 року по 31.07.2025 року у розмірі 35 301,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір.

Outcome: approved