Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач, 31 жовтня 2025 року звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованость за договором позики №3632634 в сумі 48729 грн 50 коп. А також просиь стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 грудня 2020 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №3632634 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 грн 00 коп. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Також у договорі позики наявні умови щодо пролонгації/автопролонгації строку користування позикою. Строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану нею електронну адресу у порядку визначеному ст.12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач отримані від позикодавця кошти не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 48729 грн 50 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 15000 грн 00 коп. та сумою заборгованості за відсотками - 33729 грн 50 коп. 21 червня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу №2106, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором, що підтверджується реєстром прав вимог. У подальшому, 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК. Відповідно до реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №3632634 від 16 грудня 2020 року. 20 листопада 2025 року представником відповідача - адвокатом Охременко А.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та надання йому доказів такого переходу. Надані документи (акт приймання-передавання реєстру) доводять лише факт правочину між кредиторами, але не підтверджують виконання зобов`язань нового кредитора перед боржником. Оскільки, відповідач не був належним чином повідомлений про перехід права вимоги та не отримував доказів, у нього були відсутні підстави вважати позивача належним кредитором. Таким чином, позивач не довів, що він набув належного статусу для вимоги виконання зобов`язання, а відповідач мав законні підстави не виконувати свій обов`язок до моменту надання доказів. Також вважає розмір процентів надмірним, оскільки умова кредитного договору, яка передбачає нарахування процентів у розмірі 2,70% за кожен день користування кредитом, є несправедливою умовою - адже створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві, так як призводить до нарахування процентів, сума яких (33729,50 грн) значно перевищує тіло кредиту (15000 грн). Нарахування процентів у розмірі 33729,50 грн порушує принципи цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. Відсотки, що перевищують тіло кредиту є неприйнятними та створюють дисбаланс і завдають шкоди споживачеві. Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні та правові обставини - позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» є необґрунтованими, безпідставними та такими, що порушують основоположні принципи справедливості, добросовісності та розумності. Також представником відповідача 20 листопада 2025 року подано до суду клопотання про застосування позовної давності, з посиланням на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договору від 16 грудня 2020 року. Кінцевий термін позики - 15 січня 2021 року. Позовна заява подана до суду 15 жовтня 2025 року. Тобто позивач звернувся до суду після спливу трьох років з дати, коли згідно з умовами договору, зобов`язання мало бути виконано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) №№3632634. Відповідно до п.2 договору, сума позики становить 15000 грн, строк позики (строк договору) 30 днів, фіксована базова процентна ставка становить 1,99% в день. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - KicPuu61Q5. Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно з п.4.1 договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.4.2 даного договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена у правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. У пункті 5 договору зазначено, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У пункті 11 кредитного договору «Юридичні адреси та реквізити сторін», позичальник вказав свої паспортні дані, адресу, номер телефону, електронну пошту, банківський рахунок: [NUMBER] (а.с. 19) Пунктом 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, копія яких позивачем долучена до матеріалів справи, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (а.с. 22-31). Довідка про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свідчить про те, що клієнт [PERSON] , при укладенні кредитного договору №782572824 пройшла ідентифікацію. Одноразовий дентифікатор яким підписаний кредитний договір відправлено 16 грудня 2020 року о 20:44 на електронну пошту відповідача (а.с. 19). Отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку) №782572824 від 16 грудня 2020 року підтверджується електронною платіжною інструкцією/операція №074са18d-32cd-45f4-b492-1dc2d5f79b58 згідно з якою 16 грудня 2020 року на рахунок [NUMBER] , який зазначено позивальником у кредитному договорі, ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Напіональним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система)за допомогою еквайрінгу перераховано 15000 грн 00 коп. Відправник грошових коштів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 21). Довідкою№КД-000056787/ТНПП від 06 жовтня 2025 року ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», підтверджено перерахування коштів 16 грудня 2020 року в сумі 15000 грн 00 коп. за платіжною інструкцією/квитанцією №074са18d-32cd-45f4-b492-1dc2d5f79b58 від 16 грудня 2020 року, Отримувач: Діковіцька Альбіна, номер:[NUMBER] (а.с.20). Повідомленням АТ КБ ПриватБанк» від 18 листопада 2025 року №20.1.0.0.0/7-251112/48114-бт та долученою до нього випискою за договором №б/н за період: 16-20 грудня 2020 року, з яких вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 16 грудня 2020 року зараховано 15000 грн. Окрім того зі вказаної виписки за договором вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснювала оплату товарів/послуг, переказувала грошові кошти (а.с.101,102). 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних ередитів» («клієнт») та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («фактор») укладено договір факторингу №2106, за цим договором фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (а.с.32-36). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48845 грн 50 коп., з яких: 15000 грн 00 коп.- заборгованість за тілом; 33845 грн 50 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.37). 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («клієнт») та ТОВ «Фінпром маркет» («фактор») укладений договір факторингу №030423-ФК, згідно з яким на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору). Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (а.с.39-43). Відповідно до Реєстру заборгованості до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48845 грн 50 коп., з яких: 15000 грн 00 коп.- заборгованість за тілом; 33845 грн 50 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.45-46). Згідно з розрахунком заборгованості відповідачу за кредитним договором №782572824 від 16 грудня 2020 року нарахована заборгованість в сумі 48729 грн 50 коп., з яких: 15000 грн 00 коп.- заборгованість за тілом позики; 33729 грн 50 коп. - заборгованість за нархованими та несплаченими процентами. Проценти нараховані за процентною ставкою 1,99% в день, починаючи з 17 грудня 2020 року до 15 квітня 2021 року, тобто за 120 днів (а.с.10-12). Положенням статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина першастатті 638 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст.526,527,530,610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зробив висновок про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З досліджених судом доказів встановлено, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі, а саме договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3632634 від 16 грудня 2020 року. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором позики шляхом переказу 16 грудня 2020 року суми позики 15000 грн на вказаний відповідачем у договорі картковий рахунок № [NUMBER] . При цьому, [PERSON] отримавши грошові кошти в позику за вказаними договором позики у порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу (тілом кердиту) та за відсотками. ТОВ «Фінпром маркет» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Зваживши на фактичні обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача отриманої та неповернутої суми позики у розмірі 15000 грн. Щодо стягнення з відповідача нарахованих відсотків за користування позикою, суд приходить до наступного. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено, умовами договору позики передбачено, що позика в сумі 15000 грн 00 коп. надається відповідачу на строк 30 днів зі сплатою процентів фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99 % в день. Дата надання позики - 16 грудня 2020 року, дата повернення позики - 15 січня 2021 рік. Суд бере до уваги, що умови та порядок автоматичного продовження (пролонгації) строку користування позикою договором позики не передбачені. Натомість, вони визначені у Правилах надання грошових коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Зазначені Правила відповідачем не підписувались, а, отже, не можна стверджувати про погодження відповідача з їх умовами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку (в договорі не зазначено коли та ким вони затверджені, їх строк дії, лише вказано сайт на якому вони розміщені), який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . За викладеного, погоджений сторонами договору позики строк надання позики залишається незмінним - 30 днів. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 16 грудня 2020 року по 15 квітня 2021 року, відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 16 грудня 2020 року до 15 січня 2021 року, розмір яких складає 8955 грн 00 коп. (15000 грн х 1,99%/100%= 298,50 грн х 30 днів). Подальше, поза встановленим договором позики строком, нарахування TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» процентів за користування відповідачем коштами, отриманими в позику за договором позики є безпідставним, чого не враховано позивачем при пред`явлені позову у даній справі. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №3632634 від 16 грудня 2020 року в сумі 23955 грн 00 коп., з яких: 15000 грн 00 коп - основна сума боргу (тіло кредиту); 8955 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позову строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільним кодексомУкраїни визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.255,257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Постановою КМУ від 11 березня 2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статями 257,258,362,559,681,728,786,1293 Цивільного КодексуУкраїни були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Дія карантину завершена 01 липня 2023 року відповідно доПостанови КМУ №651 від 27 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 13.03.2022 року внесено зміни до п.19 Прикінцевих таперехідних положеньЦК України де зазначено, що «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії» Дія норми п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦКУ, якими призупинялися строки позовної давності на період воєнного стану закінчилась 04 вересня 2025 року. Таким чином, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину по 30 червня 2023 року та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану по 04 вересня 2025 року, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права на стягнення заборгованості. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 25 серпня 2025 року між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір про надання правової допомоги №25-08/25/ФП. Обсяг виконаних робіт виконаних адвокатом підтверджується доданими до суду документами, зокрема актом №4-ФП примання-передачі наданої правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року, згідно з яким обсяг виконаних робіт оцінений у 4500 грн. Актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 15 жовтня 2025 року, ордером про надання правничої допомоги від 03 вересня 2025 року. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК Україниви значено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі частково задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, відсоток задоволення в якому становить 49,1%, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ними витрати на правничу допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу задоволено, у розмірі 2209 грн 50 коп. (4500х49,1/100). Решту витрат понесених на правничу допомогу віднести на рахунок відповідачів. Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1190 грн 83 коп.

Outcome: partial