Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обгрунтовуючи позовну заяву посилався на те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . На початку сімейного життя відносини між подружжям були гарні, однак через деякий час відповідачка почала зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим в сім`ї почали виникати сварки, відповідачка почала ображати стареньку матір позивача, відносини стали напруженими. Відповідачка стала менше уваги приділяти дітям, а у 2018 році вона поїхала до Польщі. Через рік відповідачка завагітнів від іншого чоловіка приїхала до України, пробувши вдома близько місяця. Однак вона знову повернулася до Польщі і повністю припинила спілкування з дітьми. У 2020 році шлюб між сторонами розірвано за позовом позивача, у 2022 році з відповідачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. На час звернення до суду позивач проходить військову службу в лавах ЗСУ, є учасником бойових дій. Діти проживають разом з бабусею - матір`ю позивача. Незважаючи на свою відсутність позивач добре дбає про своїх дітей, виховує їх, утримує матеріально. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути судові витрати з відповідачки на його користь. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області Копилової Л.В. від 23 червня 2025 року у зв`язку з відстороненням судді, який розглядав справу від здійснення правосуддя, прийнято справу до свого провадження. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] при розгляді справи підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, правом на подачу відзиву не скористалася. Представник третьої особи - Штін О.О. при розгляді справи підтримала висновок органу опіки та піклування, посилаючись на те, що мати не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, покинула їх, виховує дітей батько і бабуся. Діти не пам`ятають своєї мами. Просила задовольнити позовні вимоги. Суд, заслухавши сторони, свідків, з`ясувавши думку неповнолітніх дітей та дослідивши письмові докази дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав. При розгляді справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 73 від 03 березня 2025 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Разом з ним проживають: мати - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Згідно довідки № 76 від 04 березня 2025 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні. Позивач [PERSON] за місцем свого проживання характеризується позитивно. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 03 лютого 2025 року в будинку за місцем проживання батька в [ADDRESS] дітям створені належні умови проживання, кожен має окрему кімнату, діти матеріально забезпечені. Відповідно до довідок Селищенської гімназії Гніванської міської ради від 28 лютого 2025 року про участь батьків у шкільному житті учнів гімназії [PERSON] та [PERSON] , діти характеризуються позитивно, зв`язок з вчителями підтримує лише їх батько [PERSON] , спілкується з педагогами, цікавиться успішністю дітей, їх шкільним життям. Мати дітей - [PERSON] контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується. З характеристик учнів гімназії [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за місцем навчання діти характеризуються позитивно, навчальні заняття відвідують регулярно. Батько та бабуся цікавляться їх навчанням і поведінкою, відвідують батьківські збори, підтримують зв`язок з вчителями. Як вбачається з військового квитка Серії [NUMBER] [PERSON] з 28 березня 2024 року проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді механік-водій. Згідно довідки військової частини [NUMBER] № 1177 від 18 лютого 2025 року, [PERSON] проходить військову службу у складі вказаної ВЧ. Згідно службової характеристики, позивач [PERSON] за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, нагороджений грамотою командира ВЧ [NUMBER] . На підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачка [PERSON] станом на 12 лютого 2025 року має заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої становить 245 946 грн. Допитана свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Відповідачка у 2018 році покинула дітей і виїхала за межі України. В період сумісного проживання відповідачка вживала алкогольні напої, вчиняла сварки на очах у дітей, не піклувалася про їх виховання, їх навчанням не займалася, школу не відвідувала. З часу, коли мати виїхала, неповнолітні діти проживають разом зі своїм батьком - її сином, який їх утримує, виховує, займається їх навчанням, забезпечує їх матеріально. Певний час з ними залишався проживати також старший син відповідачки від попереднього шлюбу. Мати за цей час лише один раз зателефонувала доньці і привітала з днем народження. На даний час батько дітей проходить військову службу, а діти проживають з нею. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає по-сусідству з позивачем. На даний час позивач проходить військову службу і фактично дітей виховує бабуся. Відповідачка вже тривалий час проживає за межами України, виїхала, дітей покинула. Зі слів дітей їй відомо, що мати з ними не спілкується. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є кумою та сусідкою сторін. Відповідачка тривалий час проживає за кордоном, дітьми не цікавиться, з ними не спілкується, їх навчанням не займається. В період спільного проживання між подружжям досить часто виникали сварки та непорозуміння, вона вживала алкогольні напої. Позивача охарактеризувала позитивно. Також зазначила, що на даний час позивач проходить військову службу, а діти проживають з бабусею. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає по-сусідству з позивачем. Коли діти були маленькі відповідачка покинула їх і виїхала до іншої країни. З того часу не цікавиться ними та не займається їх вихованням. Дітей виховує сам батько та бабуся. В період спільного проживання сторін в сім`ї досить часто були сварки. Неповнолітній [PERSON] пояснив суду, що на даний час йому 15 років і він навчається у 10 класі. Маму свою він не пам`ятає, так як вона близько 7-8 років тому покинула їх і поїхала до Польщі. З того часу мама не цікавиться ними, участі в їхньому житті не приймає, не телефонує навіть на дні народження. Їх виховує батько, однак зараз батько проходить військову службу, тому їх вихованням займається бабуся. Спілкуватися з матір`ю він не хоче. Неповнолітня [PERSON] пояснила суду, що на даний час їй 13 років і вона навчається у 7 класі. Свою рідну матір вона не пам`ятає, так як мати покинула їх коли ще вона була маленькою та поїхала до Польщі. Відносини з ними мати не підтримує, не цікавиться їх з братом життям, не телефонує, не вітає зі святами. Їх виховує тато і бабуся. Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, посилався на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, з дітьми, не спілкується та не виходить на зв`язок з ними, покинула і вже тривалий час проживає в Польщі. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6) частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18. А також, згідно правової позиції Верховного Суду, під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20). При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своїх дітей в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Гніванської міської ради № 128 від 13 травня 2025 року, враховуючи те, що діти тривалий час проживають без матері, думку дітей, те, що мати підтверджує факт невиконання нею батьківських обов`язків відносно двох неповнолітніх дітей протягом тривалого часу, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити її батьківських прав відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, не погоджується із ним, оскільки у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку [PERSON] як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та можливі причини такого ухилення. Після звернення позивача і до надання висновку орган опіки і піклування не попереджав матір про її поведінку та наслідки, зокрема і крайні, які вона може мати, про необхідність брати достатню участь у житті дітей, об`єктивно не оцінив обставини неучасті матері у їх вихованні, а виконав лише функцію констатації факту неучасті матері у житті дітей та рекомендував застосування крайнього способу обмеження права матері на участь у житті та вихованні дітей. Матеріали справи також не містять відомостей про застосування до [PERSON] заходів впливу про необхідність змінити ставлення до дітей. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідачки відносно своїх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом саме позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Надані позивачем відомості, які позитивно характеризують самого позивача, як одного з батьків, з яким наразі проживають діти, не стосується предмету доказування у вказаній справі, до якого повинні відноситися відомості, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Посилання позивача на існування заборгованості по аліментах не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення матері батьківських прав. При цьому суд зазначає, що позивач [PERSON] при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення батьківських прав відповідачки, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей, оскільки фактично позивач на даний час проходить військову службу у лавах ЗСУ і звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав саме у цей час, свідчить на думку суду у такий спосіб ухилитися від її проходження. Судом було з`ясовано думку неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , які повідомили суд, що матір слід позбавити батьківських прав. Однак, як неодноразово зазначав Верховний Суд, думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови від 26.04.2023 року в справі № 520/17217/13-ц, від 02.08.2023 року в справі № 707/1704/21). А тому, на переконання суду, висловлена неповнолітніми дітьми позиція за вищевикладених обставин, не може вважатися такою, що відповідає їх найкращим інтересам. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідачки не встановлена, крім того це остаточно розірве зв`язок дітей з матір`ю, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо і тільки за наявності вини в діях матері, а тому суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити. За наведених підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей з покладенням на органи опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed