Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] , діючи через представника адвоката Кривку Павла Павловича, звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення. В обґрунтування позову посилалась на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем у них народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Судовим рішенням від 02.04.2022 шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишилась проживати з позивачкою та на її повному утриманні. Судовим наказом від 07.12.2021 в справі № 302/1326/21 на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON] з відповідача стягнуто аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, а визначений судом їх розмір є недостатнім для утримання малолітнього сина. [PERSON] стверджує, що дитина хворіє й потребує систематичного спостереження та лікування. Позивачка не працює, її мати теж не працевлаштована й не має можливості надавати матеріальну допомогу, а батько позивачки помер. Відповідач більше трьох років проживає й працює за кордоном в Чеській Республіці, має регулярний дохід проте не бажає брати участь в утриманні дитини. Посилаючись на вказані обставини й обґрунтовуючи позов відповідними нормами законодавства [PERSON] звернулась з цим позовом до суду й просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього [PERSON] аліменти в розмірі 10 000 грн але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 27 листопада 2025 року було відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про місце, дати й час судового розгляду засобами поштового зв`язку та, зважаючи на викладення в позовній заяві відомостей про невідоме місце його перебування за кордоном, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов із викладених у ньому підстав. Повідомила, що стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] вкрай не вистачає. З врахуванням стану здоров`я дитина потребує особливого ставлення, харчування й постійного догляду, що позбавляє її можливості працевлаштуватись. Просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кривка П.П. підтримав позов та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертався. З врахуванням думки сторони позивача, зважаючи на відсутність відомостей про наявність поважних причин, які обумовили повторну неявку відповідача в судове засідання, з метою забезпечення дотримання розумних строків суд дійшов висновку про необхідність проведення судового розгляду за відсутності відповідача. Дослідивши подані учасниками докази, перевіривши їх на відповідність критеріям належності, допустимості й достовірності та достатності у взаємозв`язку для вирішення спору, встановив такі фактичні обставини справи. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] з 02.02.2019 по 03.05.2022 (а.с. 4). Під час перебування в шлюбі, [INFO] , в сторін народилась дитина син [PERSON] (а.с. 7). Судовим наказом від 07.12.2021 в справі № 302/1326/21 (а.с. 5) з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.10.2025 (а.с. 6) слідує, що з листопада 2021 року по жовтень 2025 року з відповідача стягується на користь позивачки щомісячно незмінна сума 2 720 грн, заборгованість зі сплати аліментів за вказаний період складає 9 440 грн. З довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.10.2025 (а.с. 8) та витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 10, 13) слідує, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою. З відомостей із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 14, 15) слідує, що джерелом доходу [PERSON] з 2019 були виплати органів соціального захисту. Зазначені відомості узгоджуються з відомостями довідки від 19.09.2024 (а.с. 17) про отримання [PERSON] соціальної допомоги. Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2529 (а.с. 16) та довідкою від 08.08.2024 підтверджується, що малолітній [PERSON] має ряд стійких захворювань. Внаслідок стану здоров`я дитини вона потребує особливого догляду. Зазначені обставини ускладнюють можливість працевлаштування позивачки. Подані представником позивачки адвокатом Кривка П.П. фіскальні чеки від 27.11.2025 і 19.12.2025, квитанцію від 11.11.2025 та рішення Міжгірського районного суду Закрпатської області від 29.04.2025 суд не бере до уваги як такі, що не містять відомостей щодо обставин, які входять до предмету доказування в цій справі. Суд не установив наявності у відповідача інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати в силу вимог закону або ж страждання відповідача на певні захворювання, які б унеможливлювали чи утруднювали його працевлаштування. Матеріали справи не містять відомостей щодо існування інших обставин, які б давали підстави уважати, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання його малолітнього сина. Суд зауважує, що предметом цього позову є, зокрема, зміна способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивачка не заявляла вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України. Встановивши зазначені фактичні обставини справи, суд констатує таке. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зауважує, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини. Суд зазначає, що у цьому спорі між батьками, як і в інших спорах, що стосуються прав та інтересів дітей, визначальне значення мають найкращі інтереси дитини, а саме вчинення батьками як особами, які несуть відповідальність за дитину, дій або прийняття ними рішень в інтересах дитини, тобто створення найкращих умов, необхідних для її утримання, забезпечення потреб у благах, що сприятимуть гармонічному, здоровому і нормальному розвитку такої дитини як особистості у фізичний, розумовій, моральній, духовній і соціальній сферах. У спорі між батьками, який випливає з сімейних відносин, суд керується справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Отже, з огляду на об`єктивні обставини спору насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Тому поведінка батьків має забезпечувати найкращі інтереси дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. У статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення. Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з положеннями абз 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд констатує, що при визначенні розміру аліментів судовим наказом від 07.12.2021 не враховувались і не могли бути враховані особливості стану здоров`я дитини та матеріальне становище стягувачки аліментів і наявність пов`язаних з цим перешкод у працевлаштуванні й отриманні заробітку матір`ю неповнолітньої дитини. Відтак суд уважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивачки про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Враховуючи встановлені обставини справи та

Outcome: partial