Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 10040 грн за кредитним договором з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.06.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 195557 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідача, за умовами якого позичальник отримав на свій картковий рахунок кредит у розмірі 2 000 грн, строком на 16 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. За умовами кредитного договору відповідач брав на себе зобов`язання повернути кредит в обумовлений термін та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до боржника за кредитним договором від 01.06.2021 № 195557. Проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Станом на 25.06.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10 040, 00 грн, яка складається з:2 000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8 040, 00 грн прострочена заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 04.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.12.2024 на адресу Шевченківського районного суду міста Дніпра від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просить про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подав, відзиву на позов суду не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 195557, яка підписана шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» надав відповідачу грошові кошти (кредит), а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також здійснити всі інші платежі за кредитом, у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. ТОВ «ЗАЙМЕР» надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту 2000,00 гривень, строк кредиту - 17 днів, до 17.06.2021, стандартна процента ставка 2% на добу або 730% річних від суми кредиту. Свої зобов`язання за вказаним договором ТОВ «Займер» виконало, зарахувавши грошові кошти на платіжну картку відповідача. Факт отримання коштів підтверджується листом ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 № 3080/05 , відповідно до якого здійснено перерахування грошових коштів в сумі 2000, 00 грн 01.06.2021 на банківську карту [NUMBER] , опис-видача кредиту № 195557. За умовами кредитного договору відповідач брав на себе зобов`язання повернути кредит в обумовлений термін та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги боржників вказаних реєстрів боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.02.2022 до Договору факторингу № 01-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . За випискою з особового рахунку за кредитним договором станом на 21.05.2024 у загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10340,00 гривень, яка складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000,00 гривень; - прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8040,00 гривень; -строкова заборгованість за штрафами та пенями- 300 грн. Відповідно до ч. 1-2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За приписами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про доведеність укладеного між ТОВ «Займер» (первісним кредитором) та відповідачем [PERSON] вказаного правочину. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту за договором про надання фінансового кредиту № 195557 (індивідуальна частина) від 01.06.2021 у вигляді тіла кредиту в розмірі 2000 грн є правомірними та підлягають до задоволення. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, слід звернути увагу, що нарахування процентів за користування кредитом продовжувалось після закінчення строку на який було надано позику, тобто після 07.06.2021, що є порушенням вимог закону (статті 1048, 1050 ЦК України) та не узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суд висловленої у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Також, Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Договір очевидно встановлює строк кредитування (п.1.2.) Проте, пунктом 2.3. Договору нівельовано обумовлений сторонами 17-денний строк кредитування: «обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом». Слід звернути увагу на те, що у пункті 2.3. йдеться саме про проценти за користування кредитом, а не про проценти як відповідальність за прострочення позичальника. Пункт 2.3. суперечить пункту 1.2. При цьому пункт 2.3. суперечить і закону: проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує у межах строку надання кредиту. Тому у даному конкретному випадку суд тлумачить строк кредитування та нарахування процентів за користування кредитними коштами - на користь споживача-фізичної особи у договорі, на який поширюються гарантії законодавства про захист прав споживачів. Проценти за користування кредитними коштами за даним договором споживач зобов`язаний був сплатити за тридцять днів користування кредитними коштами. При цьому пунктом 3.3.3. Договору встановлено умови пролонгації: клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Позивач не посилається на існування передбачених пунктом 3.3.3. обставин, як на підставу доводів про пролонгацію строку кредитування. Відповідачем не спростований факт отримання кредиту у розмірі 2000 грн. Останнім днем терміну повернення кредиту є 17.06.2021. За змістом позову 17.06.2021 позичальник не оплатив нараховані проценти по кредиту. Тому пункт 3.3.3. Договору застосуванню не підлягав: пролонгація не настала, оскільки не було виконано умову пролонгації. Крім того, форма волевиявлення клієнта на реалізацію передбаченого пунктом 3.3.3. договору права на пролонгацію договором не передбачена. За змістом пункту 3.3.3, клієнт отримує право на пролонгацію у разі повної оплати нарахованих процентів. Цей пункт можна тлумачити і так: реалізація права на пролонгацію здійснюється клієнтом шляхом оплати нарахованих процентів у повному обсязі. Проте, оплата нарахованих процентів як активна дія це також і обов`язок клієнта за договором. Таким чином, аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд дійшов висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору, тобто після 17.06.2021, доказів пролонгації договору матеріали справи не містять та позивачем не надано. З умов вказаного договору слідує, що його сторони, у разі укладення такого договору, не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Враховуючи вищезазначене, кредитор за договором про надання фінансового кредиту № 195557 від 01.06.2021 (індивідуальна частина договору), міг нараховувати відсотки виключно в межах строку правомірного користування позичальником коштів, а саме у період строку користування кредитом, який становить 17 днів, тобто з 01.06.2021 по 17.06.2021. За вказаних обставин, нарахування відсотків за вказаним договором після 17.06.2021 не ґрунтується на умовах указаного договору та вимогах чинного законодавства України, внаслідок чого є безпідставним. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Відтак загальна сума відсотків що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який набув права вимоги за даним кредитним договором становить 640 грн. Отже, за умовами договору про надання фінансового кредиту від 01.06.2021 № 195557 (індивідуальна частина договору), сторони погодили строк користування коштами 17 днів, тому починаючи із спливу вказаного строку, позичальник не мав права нараховувати проценти за користування позикою, а тому стягненню з відповідача підлягає: 2640 грн, з яких: 2000 грн - розмір кредиту та 640 грн - нараховані відсотки за 16 днів користування кредитними коштами. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку договору про надання фінансового кредиту від 01.06.2021 № 195557 слід відмовити за безпідставністю. Доказів погашення відповідачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором як позивачу, так і первісному кредитору, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог слід покласти витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 636, 74 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений з адвокатом Пархомчук С.В.; довіреність від 29.12.2023 на представництво інтересів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчук С.В.; Акт про отримання правової допомоги від 02.12.2024, згідно з яким адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наступну правничу допомогу: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем в рамках кредитного договору № 195557 від 01.06.2021 тривалістю 1 година вартістю 2000 грн, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики тривалістю 2,5 години вартістю 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду, вкладення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи тривалістю 1,5 години вартістю 3000 грн, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції вартістю 500 грн. Вартість виконаних робіт оцінено 10500,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, ця сума підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2760, 45 грн.

Outcome: partial