Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Волощук В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] . 17.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір купівлі-продажу житлового будинку. На підтвердження укладеної угоди того ж дня власноручно [PERSON] , була написана розписка, де остання підтверджує факт отримання коштів за продаж житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 3000 тисячі доларів США. Після виконання позивачем зобов`язань покупця відповідач передав їй оригінал свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] , оригінал технічного паспорту. Згідно усних домовленостях, продавець мала право проживати в будинку протягом року, але не пізніше 2010 року та прибути разом з позивачем до нотаріуса для нотаріального посвідчення правочину купівлі-продажу вищевказаного будинку, оскільки потім мала виїхати за кордон до сина [PERSON] . Даний правочин був вчинений в 2008 році так, як [PERSON] були необхідні кошти на проведення операції для покращення стану здоров`я. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Внаслідок передчасної смерті позивач та [PERSON] через смерть останній не встигли нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивач повідомила сина останньої [PERSON] , про укладення вищезгадуваного правочину, на що останній повідомив, що йому відомо і він не заперечує щодо дійсності продажу його матір`ю спірного майна. Та запевнив позивача, що подасть заяву про прийняття спадщини та вчинить дії для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Станом на зараз його представником дій вчинено не було, а відповідач зазначає, що він не заперечує вищевикладених обставин, але не має змоги приїхати до нотаріуса особисто і часу на зайняття даною справою. Станом на зараз позивач не може повною мірою розпоряджатися придбаним вищевказаним майном, а саме укласти договір на постачання електроенергії та водопостачання, здійснити реєстрацію свого місця проживання та членів своєї сім`ї, оскільки відповідач ігнорує вимоги позивача щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, та вважає, що його мати [PERSON] вчинила всі свої дії щодо продажу майна та вважає власником вищевказаного нерухомого майна позивача та не має до неї претензій. Враховуючи, те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та відбулося повне його виконання, а також беручи до уваги/, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення умов договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такі договори дійсними. Просить суд: визнати дійсним та таким, що відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Волощук В.В. позов підтримав з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту Судової влади України про оголошення виклику відповідача до суду. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожна окремо показали, що [PERSON] доглядала за [PERSON] та надала останній 3000 доларів США в рахунок купівлі-продажу будинку, що розташований в [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є рідним сином [PERSON] та знав про укладений договір купівлі-продажу будинку його матір`ю. На вказаний будинок не претендував. Розписка про отримання 3000 доларів США була написана в присутності свідка [PERSON] та [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, свідків. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 15.07.1983 року (а.с.11). Згідно копії розписки від 17.02.2008 року « [PERSON] , продала будинок за адресою [ADDRESS] [PERSON] , за що получила від [PERSON] гроші в сумі (3000) доларів США. Ці гроші получила в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] обв`язуюся з приїздом сина [PERSON] до 2010 року оформити документи продажу будинку в нотаріуса» (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] (а.с.6). З спадкової справи №504/2009 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] (а.с. 36-40). Згідно Довіреності від 17.12.2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ластівкою Р.М. [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з питань оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] (а.с. 14). Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 220 ЦК України уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що усний договір купівлі-продажу житлового будинку, про який зазначає позивач, не відповідає письмовій формі, а також не дотримано обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення. При цьому відсутні докази ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, а тому відсутні правові підстави для визнання такого договору дійсним у судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Суд зазначає, що небажання відповідача прибути на територію України не свідчить про наявність підстав для визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дійсним. Наявності перешкод, які б свідчили про неможливість укладення договору відчуження нерухомого майна у передбаченій законом письмовій формі та його нотаріального посвідчення, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачем не доведено та судом не встановлено. Крім того, визначені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» тимчасові обмеження щодо здійснення нотаріальних дій за заявами особи, пов`язаної з державою-агресором, не свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а отже і не свідчить про наявність підстав для визнання такого договору дійсним відповідно до приписів частини другої статті 220 ЦК України. Вказані висновки відображені в постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 947/15160/22 (провадження № 61-3187св23). Між тим, розписка, надана суду позивачем на підтвердження своїх доводів, містить лише підтвердження факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 3000 дол. США за спірний будинок. Однак, вказана розписка не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору. Також зі змісту розписки неможливо встановити чи була узгоджена сторонами ціна спірного нерухомого майна та на яких умовах сторони дійшли до передачі обумовленої розпискою суми грошових коштів, а саме не зазначено, чи є сума 3000 дол. США загальною ціною продажу чи тільки частиною. Враховуючи наведене, надана позивачем розписка не може вважатися належним та допустимим доказом досягнення домовленості між сторонами щодо всіх істотних умов договору. За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed