Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Орган опіки та піклування Народицької селищної ради Житомирської області в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та просить позбавити останню батьківських прав щодо зазначеної вище дитини та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Крім того, посилається на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому відповідач має сплачувати аліменти. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, служби у справах дітей Народицької селищної ради Житомирської області, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що просить судовий розгляд проводити без його участі й щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 березня 2024 року (а.с. 16). Відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] внесено відповідно до частини 1 статті 135 СК України, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00044084191 від 16 березня 2024 року (а.с.20). 10 червня 2025 року Народицькою селищною радою Житомирської області видано розпорядження №322-од «Про негайне відібрання дитини [PERSON] » (а.с. 19), згідно з яким [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до КНП «Народицька лікарня» Народицької селищної ради. Зазначені обставини в судовому засіданні учасниками справи не заперечуються та підтверджуються дослідженими судом доказами. Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд зважає на таке. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженим розпорядженням Народицької селищної ради Житомирської області №506-од від 15 жовтня 2025 року (а.с.81-82), позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним і відповідає інтересам малолітнього [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що 10 червня 2022 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що [PERSON] знову почала зловживати алкогольними напоями. Коли працівники служби у справах дітей з`ясували, що відповідач разом з малолітньою дитиною перебуває в селищі Народичі за місцем проживання [PERSON] та прибули за відповідною адресою, то виявили, що [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а дитина має занедбаний вигляд і сліди укусів комах. З наслідками спілкування з відповідачем, яка поводила себе агресивно, було прийнято рішення доправити дитину до лікарні для обстеження та надання допомоги, за потребою. Цього ж дня, від директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», куди була доставлена малолітня дитина, надійшло письмове повідомлення про те, що [PERSON] , ігноруючи попередження медичного персоналу, покинула приміщення лікарні разом із сином [PERSON] . Після цього було винесено розпорядження про негайне відібрання дитини, на виконання якого зазначена дитина спочатку була тимчасово влаштована у КНП «Народицька лікарня» Народицької селищної ради, а потім - в сім`ю [PERSON] . Також, представник позивача додала, що відповідач зловживає спиртними напоями та постійно змінює адреси проживання, через що і до подій 10 червня 2025 року нею з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, й зазначила, що відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, але жодних висновків не зробила, нормальних умов для проживання та виховання малолітньої дитини не створила, життям та вихованням сина не цікавиться. Крім цього, акцентувала увагу суду на тому, що відповідач раніше вже була позбавлена батьківських прав щодо трьох своїх дітей і не вживала жодних дій для поновлення цих прав. На підтвердження зазначених обставин, представник позивача надала суду копії листа т.в.о директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №219 від 10 червня 2022 року, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року у справі №279/11557/15-ц, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 червня 2021 року у справі №295/8876/20 та постанов Народицького районного суду Житомирської області №284/258/25 від 15 травня 2025 року й №284/406/25 від 30 вересня 2025 року. Допитані в судовому засіданні, що відбулось 09 жовтня 2025 року, свідки [PERSON] , [PERSON] й [PERSON] , підтвердили обставини, зазначені представником позивача, та зазначили, що [PERSON] свої батьківські обов`язки виконувала неналежним чином та ігнорувала допомогу від соціальних працівників, які планували встановити супровід над сім`єю [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Вказувала на бажання відновити спілкування зі своїм сином. Зазначила, що спиртні напої не вживає вже тривалий час, отримала статус інваліда й буде отримувати пенсію та намагатися створити належні умови для дитини. Допитаний в судовому засіданні, що відбулось 09 жовтня 2025 року, свідок [PERSON] , який співмешкає з відповідачем, показав, що за його переконанням [PERSON] гарно доглядала за своїм сином. Крім цього, він зазначив, що хоча до відібрання дитини [PERSON] періодично вживала алкогольні напої, тепер вона цього не робить. Допитана в судовому засіданні, що відбулось 03 листопада 2025 року, свідок [PERSON] , до сім`ї якої тимчасово влаштовано [PERSON] , пояснила, що [PERSON] цікавиться життям свого сина, та, за її переконанням, може бути гарною матір`ю. Також зазначила, що була вдома у [PERSON] , нічого неприємного не може сказати про неї та вважає, що просто на момент відібрання дитини остання перебувала у непростих життєвих обставинах. Зі змісту акту обстеження умов проживання [PERSON] , датованого 11 березня 2024 року, вбачається що остання проживає з новонародженою дитиною та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , «в будинку чисто, тепло; для дитини є ліжечко, коляска, ванночка». За змістом роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. При ухваленні рішення суд критично ставиться до обставин, викладених у висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав №506-од від 15 жовтня 2025 року, оскільки висновок носить формальний характер. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, дослідивши зазначені вище докази у їх сукупності, суд дійшов переконання, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування тих обставин, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, натомість, судом було встановлено, що після відібрання сина, відповідач цікавиться його життям та не зловживає спиртними напоями. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що в задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав слід відмовити за безпідставністю, а відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. З огляду на зазначений вище висновок суду й враховуючи те, що малолітній син відповідача залишиться під матеріальною опікою останньої, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення з неї аліментів на утримання дитини також слід відмовити. Орган опіки та піклування звільнений від сплати судового збору згідно пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed