Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2225548, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 28.03.2024 року, у розмірі 16500 грн., яка складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1500 грн. заборгованості по відсоткам та 5000 грн. заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою. Мотивував позовні вимоги тим, що [PERSON] 28.03.2024 року звернулась до ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та уклала кредитний договір № 2225548, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказав, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 16500 грн. Зазначив, що 14.06.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, а 28.07.2021 року додаткову угоду № 2, 13.06.2022 року додаткову угоду № 7, 19.08.2024 року додаткову угоду № 34, відповідно до умов яких, а також згідно з реєстром боржників № 29 від 19.08.2024 року, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 20.10.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 27.11.2025 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просив поновити строк для його подання, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Вказав, що [PERSON] категорично заперечує факт отримання нею грошових коштів за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року, як і факт укладення з ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» кредитних правовідносин. Повідомив, що квартира [ADDRESS] , та зазначена у кредитному договорі, як адреса місця проживання відповідача [PERSON] , відчужена останньою у 2016 році згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.06.2016 року приватним нотаріусом Вегера Н.Б. Таким чином, на переконання сторони відповідача, невідома особа могла скористатись копією паспорта [PERSON] та укласти кредитний договір від її імені. Окрім наведеного, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження перерахування грошових коштів за кредитним договором відповідачу. 02.12.2025 року представником позивача Гончарук Д.Р. подано відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити. Вказав, що відповідно до довідки про перерахування коштів № КД-000056685/ТНПП, 28.03.2024 року кредитні кошти у сумі 10000 грн. були перераховані відповідачу на карту № [NUMBER] згідно договору № 2225548 від 28.03.2024 року, яка вказана позичальником особисто під час укладення кредитного договору, а всі наведені представником відповідача твердження є викладенням суб`єктивних міркувань та намаганням уникнути [PERSON] виконання взятих на себе зобов`язань. 02.12.2025 року представником позивача ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Гончарук Д.Р. подано клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю, яке залишено без задоволення ухвалою від 03.12.2025 року. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За відсутності заперечень сторони позивача та доказів отримання відповідачем позовної заяви з додатками, суд приходить до висновку про необхідність поновлення представнику [PERSON] процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ч. 1 ст. 127 ЦПК України. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 28.03.2024 року [PERSON] уклала із ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» кредитний договір № 2225548 шляхом підписання такого та додатку № 1 до нього електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора m4xy47, внаслідок чого отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 10000 грн. строком на 30 днів, а саме до 27.04.2024 року, зі сплатою 0,50 % на день протягом строку кредитування та 2,70 % на день за понадстрокове користування позикою. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року, що підтверджується довідкою ТзОВ «ФК «Фінекспрес» № КД-000056685/ТНПП від 06.10.2025 року. 14.06.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, а 28.07.2021 року додаткову угоду № 2, 13.06.2022 року додаткову угоду № 7, 19.08.2024 року додаткову угоду № 34, відповідно до умов яких, первісний кредитор ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. З реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року вбачається, що ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року в розмірі 16500 грн., яка складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1500 грн. заборгованості по відсоткам та 5000 грн. заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою. У відповідності розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», заборгованість відповідача за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року станом на 19.08.2024 року становить 16500 грн. та складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1500 грн. заборгованості по відсоткам та 5000 грн. заборгованості по відсоткам за понадстрокове користування позикою. Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року в повному обсязі з огляду на наступне. Окрім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за понадстрокове користування позикою. У відповідності до пункту 2.2 договору позики № 2225548 від 28.03.2024 року, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів, а саме до 27.04.2024 року. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Оскільки строк кредитування за вказаним вище кредитним договором завершився 27.04.2024 року, у первісного кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 27.04.2024 року, є необґрунтованими, з огляду на що такі не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене вище, у [PERSON] станом на 27.04.2024 року була наявна заборгованість перед ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» у розмірі 11500 грн., яка складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1500 грн. заборгованості по відсоткам, що підлягатиме стягненню з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Що стосується покликань сторони відповідача в частині відсутності доказів на підтвердження укладення між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» договору позики № 2225548 від 28.03.2024 року слід вказати, що такий підписано електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора m4xy47, що був надісланий відповідачу на номер мобільного зв`язку [NUMBER] , який вказано останньою особисто при заповненні персональних даних. При цьому, доказів на спростування факту належності [PERSON] номеру мобільного зв`язку [NUMBER] , як і відсутності у віданні вказаної особи банківської картки № [NUMBER] , суду не надано. Представником відповідача Ситник С.О. не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження звернення [PERSON] із заявою до правоохоронних органів про викрадення чи використання у неправомірних цілях її паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31.05.2005 року Пустомитівським РВ УМВС України, який нею надано при укладенні договору позики № 2225548 від 28.03.2024 року. Окрім наведеного, інформація щодо зазначення у договорі позики № 2225548 від 28.03.2024 рокуадресою місця проживання відповідача квартиру [ADDRESS] , що відчужена [PERSON] у 2016 році, не відповідає дійсності, оскільки в такому також зазначено адресу [ADDRESS] , що є місцем реєстрації відповідача, а тому такі твердження не можуть слугувати спростуванням факту укладення між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» договору позики № 2225548 від 28.03.2024 року. З цього приводу слід вказати, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2225548 від 28.03.2024 року у розмірі 11500 грн., яка складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1500 грн. заборгованості по відсоткам. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial