Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму індексації аліментів за період з 10.12.2013 по 31.12.2022 у розмірі 411 219 грн. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Від спільного шлюбу з [PERSON] позивач має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утримані. На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31.10.2013 та ухвали Одеського апеляційного суду від 10.12.2013 ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,0 грн. щомісяця. На підставі вказаних рішень Білгород-Дністровським відділом ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів. Відповідач сплачує аліменти у сумі 3 000,0 грн. з 10.12.2013, з цього часу орган державної виконавчої служби не проводив розрахунок суми індексації аліментів, тільки після звернення позивача з відповідною заявою, розрахунок індексації було проведено, але у такий спосіб, який не відповідає положенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Оскарження дій державного виконавця ситуацію не змінили, розрахунок індексації залишився таким, що не відповідає вимогам, законодавства щодо методики розрахунку, з відповідача стягнуто 3 135,06 грн., рекомендовано звернутися до суду. Отже, враховуючи викладене, індексація аліментів повинна проводитися з січня 2014 року та загальна сума індексації складає 411 219,00 грн. Процесуальні дії у суді 25.12.2024 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми індексації аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2024 матеріали цивільної справи № 495/11350/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми індексації аліментів, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2024 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 523 від 20.03.2025 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 матеріали цивільної справи № 495/11350/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми індексації аліментів, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025 справа прийнята до провадження судді та призначена до судового розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2025 за клопотанням представника відповідача здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.11.2025 від представника відповідача адвоката Гербея А.А. до суду надійшли письмові поясення, у яких вказав, що позивач не довела суду обставин, на які вона посилається, у позивача відсутні підстави для повторного звернення щодо нарахування індексу інфляції, розрахунки позивача є видуманими та проведеними з арифметичними помилками - тому доводи позивача вважає необґрунтованими. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2025 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 24.12.2025 суд постановив - долучити до матеріалів справи письмові поясення сторони відповідача. Позиції учасників судового провадження Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 24.12.2025, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 05.01.2026. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2011. На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2013, справа № 1505/10520/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно. В подальшому рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2013, справа № 495/3014/13-ц збільшено розмір аліментів та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Не погодившись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2013, справа № 495/3014/13-ц, [PERSON] подав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.12.2013 апеляційна скарга [PERSON] відхилена та рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2013, справа № 495/3014/13-ц залишено без змін. На виконання рішення суду позивачу було видано виконавчий листа та державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа. Сторона позивача щодо обґрунтування позову зазначає, що відповідач сплачує аліменти з 10.12.2013, з цього часу державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не проводив розрахунок суми індексації аліментів, тільки після звернення позивача був проведений розрахунок, проте у такий спосіб, який не відповідає положенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів № 1078 від 17 липня 2013 року. Оскарження дій державного виконавця не змінило ситуацію, розрахунок індексації залишився таким, що не відповідає вимогам законодавства щодо методики розрахунку, з відповідача стягнуто 3 135,06 грн. та позивачу рекомендовано звернутись до суду. З урахуванням положень законодавства позивачем було здійснено власний розрахунок суми індексації аліментів яка складає 411 219 грн., яку вона просить суд стягнути з відповідача. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Змістом частини 1 та 2 статті 184 СК України визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України). Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Зазначені положення конкретизовано у змісті частини 1 статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, в Україні, в свою чергу, діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». Змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено об`єкти індексації грошових доходів населення, водночас розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до таких об`єктів не відносився. Верховний Суд України у змісті постанови від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, своєю чергою, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078). Відповідно до положень частин 1-4 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (який набув чинності 01 січня 2016 року) у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Відтак, аналіз статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» дозволяє дійти висновку, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться виключно у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотку до 01 січня 2016 року, водночас із 01 січня 2016 року така індексація проводиться у разі перевищення розміру в 103 відсотки. При цьому, з огляду на Порядок № 1078, зокрема Додаток 1 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації» до Порядку, індексація проводиться щомісячно (колонка «Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації» у таблиці Додатку 1), починаючи з місяця, у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації і подальша зміна розміру індексації відбувається у разі, коли індекс споживчих цін наростаючим підсумком знову перевищить поріг індексації. Відповідно до абзацу першого, другого пункту 104 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка набрала чинності з 25 вересня 2020 року, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Зазначені положення кореспондуються з частиною другою статті 184 СК України, в редакції Закону № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, згідно з якою розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що з 25 вересня 2020 був встановлений обов`язок виконавця здійснювати індексацію розміру аліментів. За інший період сума індексації підлягає стягненню на підставі судового рішення. Таким чином, з вересня 2020 року саме до повноважень та, відповідно, обов`язків виконавця належить проводити індексацію розміру аліментів. Аналогічна висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 25.12.2024 року (справа № 369/4283/24). Висновки суду У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц. Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2013 по справі № 495/3014/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2023, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів було задоволено частково: збільшено розмір аліментів, та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.12.2013. З розрахунку заборгованості по аліментах з індексацією від 14.02.2023, зробленого головним державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що такий розрахунок проведено за період з червня 2016 року по січень 2023 року, сума індексації становить 3 135,06 грн. Предметом позову є вимога позивача спрямована до відповідача про стягнення суми індексації аліментів за період з 10.12.2013 по 31.12.2022 роки у розмірі 411 219,00 грн. По своїй суті, спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення аліментів, зокрема, проведення державним виконавцем індексації розміру стягнутих з боржника сум. Щодо вимоги про стягнення індексації за період з 25.09.2020 по грудень 2022 року, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. З набранням чинності Законом № 797-IX, положеннями ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України обов`язок щодо обчислення та нарахування індексації аліментів у твердій грошовій сумі покладено виключно на державного (приватного) виконавця. На підставі цього також не підлягає задоволенню вимога про стягнення індексації за період з червня 2016 року по вересень 2020 року, оскільки така індексація вже була проведена державним виконавцем. Тобто суд виснує, що, оскільки на момент звернення з позовом, судом встановлено наявність актуального розрахунку заборгованості, складеного виконавцем у 2023 році, який не є скасованим та є чинним на момент розгляду справи, будь-яка незгода позивача з обчисленими сумами індексації має вирішуватися шляхом оскарження дій або бездіяльності виконавця у порядку судового контролю за виконанням рішення (ст. 447 ЦПК України), а не шляхом ініціювання нового спору проти боржника. Задоволення позову за період, у якому індексація є прямим обов`язком виконавця та/або фактично проведена та нарахована, призведе до порушення принципу правової визначеності та створить ризик подвійного стягнення однієї і тієї ж заборгованості, що є неприпустимим. Таким чином, суд доходить висновку, що, позивач, не погоджуючись з розрахунком заборгованості по аліментах з індексацією, мав би оскаржити дії чи бездіяльність виконавця у відповідний процесуальний спосіб, зокрема, до суду у порядку, визначеному Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити право позивача на звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця у разі незгоди з проведеним виконавцем розрахунком та нарахованою сумою індексації. За період з грудня 2013 року по травень 2016 року індексація аліментів державним виконавцем не здійснювалась, в той час, коли позивачка [PERSON] має право на її отримання в силу положень ст. 184 СК України та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», незважаючи на відсутність в цей період спеціального Закону, що визначав би порядок індексації аліментів. Судом перевірено розрахунок розміру індексації по аліментах, який представлений стороною позивача (за період саме з грудня 2013 року по травень 2016 року). Позивачем правильно визначено період, за який необхідно проводити індексацію по аліментах, виходячи з розміру аліментів 3 000,00 грн., правильно встановлено коефіцієнти індексації, розмір прожиткового мінімуму у конкретних місяцях. Контррозрахунку стороною відповідача суду надано не було. Суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача індексації по аліментах, які визначені в твердій грошовій сумі, за період з грудня 2013 року по травень 2016 року, у розмірі 37 014,00 грн. Як наслідок суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача шляхом стягнення на її користь із відповідача 37 014,00 гривень у рахунок відшкодування суми індексації аліментів. Розподіл судових витрат Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги [PERSON] задоволені судом частково (9 %). Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд вважає, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 109,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial