Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач передав в борг відповідачу 07.04.2021 року грошові кошти в сумі 3 000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку із зазначенням умов їх повернення, які передбачають повернення суми позики до 15.05.2021 року. Проте [PERSON] вказує, що коштів відповідач до 15.05.2021 року йому не повернув та уникає від виконання зобов`язань щодо встановленого та погодженого порядку та умов повернення грошових коштів. Оскільки розпискою визначено повернення відповідачем основного боргу, процентів за користування розпискою, штрафних санкцій у сумі 2% за кожен день прострочення зобов`язання, [PERSON] , просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 21 254 грн. 53 коп. в рахунок погашення боргу за розпискою. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Відповідачу був надісланий супровідний лист із ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками про що свідчить рекомендований лист із повідомленням про вручення поштового відправлення, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] написав письмову розписку за змістом якої останній, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій позичив в борг у [PERSON] суму 3 000 грн. та зобов`язався повернути вказану гроші до 15.05.2021 року включно. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1, 2 ст.533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами на підставі договору позики виникли зобов`язальні правовідносини, за якими відповідач, отримав в позику від позивача кошти в сумі 3 000 грн. та зобов`язався повернути вказану отриману суму до 15.05.2021 року включно. Отриману позику відповідач у визначений договором позики строк не повернув, а відтак у позивача виникло право вимоги до відповідача про повернення вказаних коштів. Крім того за змістом норми ст.625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Відповідна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18 та від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. Відтак, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Суд також враховує, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст.599 ЦК України. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим порушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19. Також суд погоджується з позицією позивача на рахунок нарахування 3% річних простроченої суми, збитків від інфляції, пені у 2% за кожен день простроченого зобов`язання за період визначений у позовній заяві та процентів за користування позикою. Суд також враховує, що відповідачем доводів позивача не спростовано, доказів на повернення позивачу коштів не надано. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та надавши оцінку дослідженим судом доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконливого висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Оскільки, при подачі позову, позивач звільняється від сплати судового збору, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави, судовий збір у розмірі 1211, (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved