Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 15.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7687065 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору № 7687065, вказаний кредит надано відповідачу у розмірі 15900,00 грн. строком на 36 дів, шляхом переказу на платіжну картку відповідача. 16.03.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 7687065, згідно умов якої сума кредиту була збільшена до 20900,00 грн. Кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. були перераховані 16.03.2024 року на платіжну картку відповідача. 24.12.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» було укладено Договір факторингу № 24.12/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» права грошової вимоги за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року. Заборгованість відповідача по Кредитному договору № 7687065 від 15.03.2024 року перед ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» не сплачена та, станом на 24.12.2024 року, становить 86526,00 грн., яка складається з: 20900,00 грн. - заборгованості за кредитом; 55176,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 10450,00 грн. - заборгованість за штрафом. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 86526,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 86526,00 грн., судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до укладеного договору № 7687065 від 15.03.2024 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 15900,00 грн. на строк 360 днів та сплатою 2,20% в день. Крім цього, з додаткової угоди від 16.03.2024 року до договору № 7687065 про надання споживчого кредиту від 15.03.2024 року встановлено, що сторонами збільшено суму кредиту на 5000,00 грн., у зв`язку з чим сума кредиту складає 20900,00 грн. на строк 360 днів та сплатою 2,20% в день. Згідно Договору факторингу № 24.12/24-Ф від 24.12.2024 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» права грошової вимоги за Кредитним договором. Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 24.12/24-Ф від 24.12.2024 року, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 86526,00 грн., яка складається з: 20900,00 грн. - заборгованості за кредитом; 55176,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 10450,00 грн. - заборгованість за штрафом. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 7687065 від 15.03.2024 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 86526,00 грн. Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року. Судом встановлено, що відповідачем умови договорів належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7687065 в розмірі 76076,00 грн. (заборгованість за кредитом в розмірі 20900,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 55176,00 грн.). В той же час, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 10450,00 грн., як суми заборгованості по штрафах, до задоволення не підлягає. Так, згідно розділу 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по даний час. Згідно вимог ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 10450,00 грн. штрафу є безпідставними. Посилання в позовній заяві на те, що до вказаних правовідносин у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір з умовою про сплату штрафу, відхиляються судом. Так, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить у собі вказівки, що він застосовний до договорів, які укладені лише до 24.02.2022 року. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу. І поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Таким чином, норми ЦК України мають переважну дію над іншими правовими актами. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по штрафах в розмірі 10450,00 грн. слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 2422,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач підтвердив витрати на правничу допомогу договором про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року; витягом з Реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №45 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 04.02.2025 року, іншими документами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Очевидно, що перелічені в договорі про надання правничої допомоги дії адвоката не вимагали від останнього витрат часу у зазначеному ним обсязі, а заявлена до відшкодування сума, зважаючи на розгляд справи в спрощеному позовному провадженні та на ціну позову, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Outcome: partial