Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ТОВ "ФК «Кредіплюс" та [PERSON] 21.03.2024 було укладено кредитний договір № 134985 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач стверджує, що кредитодавець у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом не погашав, унаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 8 638,97 грн, з якої 8 236,00 грн заборгованість за кредитом, 1,97 грн -. заборгованість за відсотками, 401,00 грн - комісія. Позивач стверджує, що на підставі договору факторингу до нього перейшли права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 8 638,97 грн, понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою суду від 02.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач був повідомленим про розгляд справи у передбаченому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610251129633. Додатково про розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд цієї справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) 21.03.2024 був укладений Договір про споживчий кредит № 134985 (Індивідуальна частина), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у визначній сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості (п. 2.1. договору) (а.с. 19-21). Відповідно до умов укладеного договору кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Сума (загальний розмір кредиту) становить 8 236,00 грн. Кредит надається не пізніше наступного дня після укладення договору та надається в такому порядку: у розмірі 6 995,90 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 126134 від 25.12.2023, укладеним з кредитодавцем; 4,70 грн на картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 1 235,40 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Установлено, що тип процентної ставки фіксована. Проценти нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Загальний строк кредитування 184 дні, з 21.03.2024 до 21.09.2024. Орієнтовна загальна вартість кредиту 9 479,82 грн (пункти 2.2. 2.9.1 договору). Відповідач, укладаючи кредитний договір на вищевказаних умовах, підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 21). Довідкою № 13 від 11.11.2024 підтверджується успішність операції з перерахування 21.03.2024 на картку [PERSON] № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 4,70 грн (а.с. 41). З картки обліку виконання договору № 134985 вбачається, що за цим договором, укладеним з [PERSON] , строком дії з 21.03.2024 до 21.09.2024, загальна сума заборгованості станом на 12.07.2024 складає 8 638,97 грн. (а.с. 46). Між кредитодавцем ТОВ "ФК «Кредіплюс», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС», як фактором, 12.07.2024 було укладено Договір факторингу № 12072024, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 50-56). Згідно з п.6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора у день здійснення фінансування (оплати) на користь клієнта у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1. договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акта приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до п. 7.1 договору факторингу за придбання (відступлення) прав вимоги фактор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує клієнту плату в розмірі 414 716,21 грн. Згідно з платіжною інструкцією від 12.07.2024 № 3103 позивач на виконання умов Договору факторингу сплатив кредитодавцю суму фінансування у розмірі 414 716,21 грн (а.с. 59). Сторони договору факторингу 12.07.2024 підписали Акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 12072024, яким підтвердили передачу реєстру боржників у кількості 670 (а.с. 58). У Реєстрі боржників від 12.07.2024 під № 467 вказано інформацію: [PERSON] , [INFO] ; ІПН [NUMBER] ; кредитний договір № 134985 від 21.03.2024; дата закінчення договору 21.09.2024; сума виданого кредиту 8 236,00 грн; загальна сума заборгованості 8 638,97 грн (а.с. 57). Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що між ТОВ «ФК «Кредіплюс», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, 21.03.2024 був укладений Договір про споживчий кредит № 134985, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 8 236,00 грн. Сторони кредитного договору узгодили строк кредиту до 21.09.2024, процентну ставку та орієнтовну загальна вартість кредиту у розмірі 9 479,82 грн. Проте кредитодавець припинив нараховувати проценти 12.07.2024, оскільки відступив права вимоги за кредитним договором на користь позивача. Позивач самостійно проценти за користування кредитом не нараховував, а звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом станом на 12.07.2024 у розмірі 8 638,97 грн. Сторони на власний розсуд користуються своїми правами, у тому числі і щодо права пред`являти вимоги в певному обсязі. Суд погоджується з розрахунком заборгованості відповідача за спірним кредитним договором № 134985 від 21.03.2024, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 8 638,97 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених судових витрат позивач надав суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та документи на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн. Отже, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved