Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 41 043 грн. Позов мотивовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79185943 від 20.07.2024, сума виданих кредитних коштів 6 000 грн, за яким заборгованість складає 20 688 грн (з них 6 000 грн за основною сумою боргу, 2 700 грн за процентами, 11 988 грн - за пенею). Також, Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2353971 від 28.07.2024, сума виданих кредитних коштів 3 000 грн, за яким заборгованість складає 9 600 грн (з них 3 000 грн за основною сумою боргу, 600 грн за процентами, 6 000 грн - за пенею). Окрім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та [PERSON] укладено кредитний договір № LM950450477 від 28.07.2024, сума виданих кредитних коштів 3 000 грн, за яким заборгованість складає 10 755 грн (з них 3 000 грн за основною сумою боргу, 6 255 грн за процентами, 1 500 грн - за неустойкою). Посилаючись на відступлення права вимоги до відповідача від первісних кредиторів до позивача, згідно з договорами факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 із додатковою угодою № 7 від 13.06.2022 (у договорі клієнт ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та фактор - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), № 20/0324-010 від 20.03.2024 (у договорі клієнт ТОВ «Оптимальні кредити» та фактор - ТОВ «Таліон плюс») та № 20/0324-01 від 20.03.2024 (у договорі клієнт ТОВ «Таліон плюс» та фактор - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), реєстрів боржників, складених актів прийому-передачі реєстрів боржників, просить стягнути з відповідача заборгованості в сумі 41 043 грн за трьома кредитними договорами. Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів) в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі [PERSON] не з`явилась. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 07.01.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Щодо кредитного договору № 79185943 від 20.07.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 79185943 від 20.07.2024, відповідно до якого [PERSON] отримує кредитні кошти в розмірі 6 000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 1,5 % в день, (п. 2.1. 2.3. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.3 (1 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 1,5 %, процентну ставку 2,70 % за понадстрокове користування позикою, пеню 2,7 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 10 640,17 %, загальну вартість позики 8 700 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «54503». Відповідно до абз. 1, 2 п. 18 у разі якщо сума позики не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк позикодавець має право нарахувати пеню за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (2,7 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за Договором позики № 79185943 від 20.07.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, передбачених п. 1 договору позики № 79185943 від 20.07.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики зазначено номер електронного платіжного засобу - 5457-08хх-хххх-8690. Додаток № 1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 6 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 2 700 грн, реальну процентну ставку в розмірі 10 640,17 %, загальну вартість кредиту 8 700 грн. Відомості, що містяться у паспорті споживчого кредиту щодо розміру позики, процентної ставки, строку кредитування є тотожними із тими, що зазначені у кредитному договорі. Згідно із розрахунком заборгованості, здійснено позивачем за період з 26.11.2024 до 30.04.2025 за кредитним з договором з моменту відступлення права вимоги від первісного кредитора позивачу 26.11.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахування за договором не здійснювалось. Загальний розмір заборгованості складає 20 688 грн, в тому числі 6 000 грн заборгованість за тілом кредита, 2 700 грн за процентами, 11 988 грн заборгованість за пенею. Суд звертає увагу на те, що розрахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» та позовна заява не містить відомостей про порядок, підстави із посиланням на пункт договору, період та ставку нарахування пені. Щодо кредитного договору № 2353971 від 28.07.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 2353971 від 28.07.2024, відповідно до якого [PERSON] отримує кредитні кошти в розмірі 3 000 грн на строк 20 днів зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 1 % в день, (п. 2.1. 2.3. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.3 (1 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 1 %, процентну ставку 5 % за понадстрокове користування позикою, пеню 5 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 2686,49 %, загальну вартість позики 3 600 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «358011». Відповідно до абз. 1, 2 п. 18 у разі якщо сума позики не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк позикодавець має право нарахувати пеню за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (5 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за Договором позики № 2353971 від 28.07.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, передбачених п. 1 договору позики № 2353971 від 28.07.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики зазначено номер електронного платіжного засобу - 5457-08хх-хххх-8690. Додаток № 1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 3 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 600 грн, реальну процентну ставку в розмірі 2 686,49 %, загальну вартість кредиту 3 600 грн. Відомості, що містяться у паспорті споживчого кредиту щодо розміру позики, процентної ставки, строку кредитування є тотожними із тими, що зазначені у кредитному договорі. Згідно із розрахунком заборгованості, здійснено позивачем за період з 26.11.2024 до 30.04.2025 за кредитним з договором з моменту відступлення права вимоги від первісного кредитора позивачу 26.11.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахування за договором не здійснювалось. Загальний розмір заборгованості складає 9 600 грн, в тому числі 3 000 грн заборгованість за тілом кредита, 600 грн за процентами, 6 000 грн заборгованість за пенею. Суд звертає увагу на те, що розрахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» та позовна заява не містить відомостей про порядок, підстави із посиланням на пункт договору, період та ставку нарахування пені. Щодо уступки права вимоги за договорами № 79185943 від 20.07.2024 та № 2353971 від 28.07.2024 Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (з подальшими укладенням додаткових угод до Договору факторингу № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 44 від 26.11.2025), відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договорами позики № 79185943 від 20.07.2024 та № 2353971 від 28.07.2024, що укладені між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 38 від 26.11.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, та витягу з реєстру боржників № 38 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано право вимоги до відповідача у цій справі за кредитним договором № 79185943 від 20.07.2024 на суму 20 688 грн, з них: 6 000 грн за основною сумою боргу, 2 700 грн за процентами, 11 988 грн - за пенею Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників № 37 від 26.11.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, та витягу з реєстру боржників № 37 ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано право вимоги до відповідача у цій справі за кредитним договором № 2353971 від 28.07.2024 на суму 9 600 грн, з них: 3 000 грн за основною сумою боргу, 600 грн за процентами, 6 000 грн - за пенею Щодо кредитного договору № LM950450477 від 28.07.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» укладено Договір кредитний договір № LM950450477 від 28.07.2024, відповідно до якого [PERSON] отримує кредитні кошти в розмірі 3 000 грн на строк 20 днів, п. 2.1 Договору. Укладення договору здійснено з використанням для його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача «XHTZ», згідно умов якого отримав кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 3000,00 грн, з дисконтним періодом кредитування тривалістю 20 днів, із сплатою процентів за користування кредитом, а саме за дисконтною процентною ставкою в розмірі 547,5 % річних, що становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування ними; базовою процентною ставкою, що становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування ними При цьому, у пунктах 7.3, 8.4, і 11.1 цього договору сторонами досягнуто домовленості про те, що строк дії договору становить 5 років, що становить 1826 днів, внаслідок чого кінцева дата повернення кредиту 27.08.2029. Окрім того, у пункті 5.1 цього договору зазначено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної карти 5457-08ХХ-ХХХХ-8690, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. В свою чергу розділом 3 цього Договору передбачено, що сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойка), за умови, якщо позичальник в Особистому кабінеті активував функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті необмежена. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 20 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 750,00 грн. В пункті «15. Реквізити сторін» договору кредитної лінії № LM950450477 від 28.07.2024 зазначений номер його мобільного телефону та адресу електронної пошти відповідача. Згідно з п. 8.4 договору сторонами було узгоджено, що загальні витрати за користування загальним розміром кредиту за весь строку кредитування становить 82 170 грн. Паспорт споживчого кредиту містить тотожні відомості щодо суми кредитування, процентної ставки та строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № LM950450477 від 28.07.2024, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Оптимальні кредити» станом на 18.09.2024, розмір заборгованості за договором складав 6 795 грн, в тому числі: 3 000 грн основна сума боргу, 2 340 грн проценти, 1 500 грн неустойка. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № LM950450477 від 28.07.2024, здійсненого ТОВ «Таліон плюс» станом на 14.12.2025 розмір заборгованості за договором складав 10 755 грн, в тому числі: 3 000 грн основна сума боргу, 6 255 грн проценти, 1 500 грн неустойка. Нарахування процентів здійснено впродовж 18.09.2024 до 14.12.2024 у розмірі 45 грн щоденно, що складає 1,5 % в день. Впродовж періоду з 28.07.2024 до 17.08.2024 нарахування процентів здійснювалось в сумі 37,50 грн щоденно, що складає 1,25 % в день. З часу уступки права вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27.02.2025 нарахування за договором не здійснювались. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо передачі позичальнику грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в п. 5.1. договору - 5457-08ХХ-ХХХХ-8690. Щодо уступки права вимоги за договором № LM950450477 від 28.07.2024 від первісного кредитора до відповідача 27.02.2025 року між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 27/0225-01, згідно умов якого ТОВ «Оптимальні кредиту» передало (відступало) ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до позичальників. Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору факторингу від клієнта до фактора право вимоги переходить з моменту підписання сторонами договору відповідного реєстру прав вимоги, відповідно до форми, встановленої у додатку. Позивачем не надано докази стверджуваної обставини передачі права вимоги за договором факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, не долучено до позовної заяви копію витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, незважаючи на посилання на вказаний документ у позовній заяві. 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01, згідно умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, згідно витягу з Реєстру боржників № 2 від 27.02.2025 року, в якому зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № LM950450477 від 28.07.2024. При цьому, суд відзначає, що згідно змісту витягу з Реєстру боржників № 2 відступлено право вимоги за зобов`язанням в розмірі 10 755,00 грн, з якої 3 000,00 грн заборгованість за тілом виданого кредиту, 6 255,00 грн заборгованість за процентам, 1 500,00 грн неустойка. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що відповідно до аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. За таких обставин суд дійшов висновку, що штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності на період воєнного стану не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами та розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Законом України «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування у цій справі є факт укладення кредитних договорів, а також що є визначальним для виникнення зобов`язання факт реального надання (передачі) грошових коштів відповідачу. Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, надав копії договорів, підписаних із використанням електронного підпису. Разом з тим, суд наголошує, що факт підписання договору в електронній формі фіксує лише досягнення згоди щодо його умов, проте не є доказом виконання кредитодавцем обов`язку з передачі коштів. Доказами перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок позичальника є платіжні інструкції, меморіальні ордери або виписки з банківського рахунку. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, які б підтверджували вибуття грошових коштів з рахунків первісних кредиторів та їх зарахування на банківський рахунок (картку) [PERSON] за жодним із трьох зазначених у позові договорів: укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] № 79185943 від 20.07.2024 та № 2353971 від 28.07.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та [PERSON] № LM950450477 від 28.07.2024. Дотримуючись принципу диспозитивності, суд зазначає, що позивач, як професійний учасник ринку фінансових послуг, не був обмежений у праві надати такі докази разом із позовною заявою. Крім того, у разі неможливості самостійно надати докази зарахування коштів на рахунок відповідача, наприклад, через банківську таємницю, позивач мав право скористатися правом, передбаченим ст. 84 ЦПК України, та подати до суду заяву про витребування доказів, зокрема, інформації від банківських установ щодо руху коштів по рахунку відповідача. Однак, такого клопотання від позивача до суду не надходило. Суд не може перебирати на себе роль сторони у процесі та з власної ініціативи збирати докази, оскільки це суперечило б принципам змагальності та неупередженості суду. Суд зауважує, що за відсутності доказів зарахування суми позики на рахунок позичальника, кредитний договір у розумінні ст. 1046 ЦК України не вважається укладеним, а зобов`язання такими, що виникли. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, суд дійшов висновку про недоведеність обставини, що правовідносини за вказаними договорами перейшли у стадію реального виконання з боку кредитора, а отже, у відповідача не виникло обов`язку щодо повернення коштів, які він не отримував. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за вказаними кредитними договорами та утворення заборгованості у нього перед первісними кредиторами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог позивача, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору слід покласти на позивача. Витрати пов`язані з розглядом справи Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Так, ст. 133, 140 ЦПК України передбачають, що до судових витрат належать, зокрема, витрати пов`язані з розглядом справи витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду. Позивачем не надано належного розрахунку таких витрат, у зазначеній справі судом забезпечення доказів не застосовано, докази за місцезнаходженням не досліджувались, на підтвердження обставин витребування доказів представником позивача та понесення витрат підтверджуючих документів суду не надано. Відтак, за недоведеності обставини наявності витрат у позивача, пов`язаних з розглядом справ та, прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, відсутні підстави для прийняття рішення щодо їх розподілу.

Outcome: dismissed