Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

18 вересня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної державної адміністрації у м.Києві, про позбавлення батьківських прав, подана представником позивача - адвокатом Санжаровською Т.В. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 10 жовтня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами не склалися, відповідач провокував конфлікти, з початку тимчасової окупації території Луганської області, він проявив схильність до окупаційної влади та всіляко перешкоджав позивачу з дітьми виїхати на підконтрольну територію України. 08 січня 2017 року позивач з дітьми переїхала до своєї матері, а 15 квітня 2017 року виїхала до м.Києва, взяті на облік, як ВПО. Рішенням суду від 18 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. 03 жовтня 2023 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . З початку 2017 року відповідач не спілкується ані з позивачем, ані з дітьми, будь-якої допомоги на дітей не надає, контакти не підтримує, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням тощо. Відповідач протягом 8 років свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, діти знаходяться на повному утриманні позивача, яка забезпечує їх всім необхідним для життя та розвитку. Відповідно до сайту "Миротворець" відповідач є зрадником Батьківщини, військовим злочинцем, причетним до геноциду українців шляхом ведення бойових дій проти цивільного населення, цивільних об`єктів та об`єктів інфраструктури, причетний до масових убивств громадян України. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовільнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутність, не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення в інтересах дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому 10 жовтня 2009 року виконкомом Ясенівської селищної ради міста Ровеньки Луганської області за актовим записом №51, шлюбі. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва №759/13324/22 від 18 січня 2023 року їх шлюб було розірвано. Від даного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 серпня 2010 року) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 19 липня 2025 року). Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 03 жовтня 2023 року підтверджується, що позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини змінене на [PERSON] . Позивач із дітьми зареєстрована в Луганській області та є ВПО. Наразі діти, разом з позивачем, проживають у м.Києві, діти навчаються в СЗШ №223 Управління освіти Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації. Відповідач зареєстрований та проживає на тимчасово окупованій території України. Випискою з сайту "Миротворець" підтверджується, що дані щодо відповідача внесені на даному сайті, як щодо зрадника Батьківщини, причетного до замаху на суверенітет та територіальну цілісність України, співучасника злочинів росії проти України та її громадян, учасника російсько-білоруської військової агресії проти України з 24.02.2022 року, причетного до геноциду українців шляхом ведення бойових дій проти цивільного населення, цивільних об`єктів та об`єктів інфраструктури, причетного до масових вбивств громадян України. Є мобілізованим у званні рядовий 7 омсбр 2 АК 8 ОА ЮВО. Довідкою №08 від 24 липня 2025 року підтверджується, що [PERSON] працює вихователем інклюзивної групи в закладі дошкільної освіти комбінованого типу №85 "Перші сходинки" з 17 серпня 2021 року. За місцем роботи позитивно характеризується. Актом обстеження умов проживання від 23 жовтня 2025 року підтверджується, що позивач з дітьми проживає, як ВПО, в м.Києві, умови проживання - задовільні, в квартирі чисто, охайно, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка, в кімнаті для дітей є 2 ліжка, письмовий стіл, комп`ютер, шафа для особистих речей, полички. Разом з ними проживає чоловік позивача - [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі, батько дітей з ними не спілкується, діти його не пам`ятають. Висновком органу опіки та піклування - служби у справах дітей та сім`ї Світошинської районної в місті Києві державної адміністрації №107-9745 від 20 листопада 2025 року підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Батько дітей не цікавиться успіхами та досягненнями дітей, до школи не приходив, з адміністрацією навчального закладу та класними керівниками не спілкувався, діти батька не пам`ятають, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд зважає на те, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим при ухваленні рішення судом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми з 2017 року в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Тобто, суду доведено, що відповідач самоусунувся від обов`язку щодо утримання та виховання своїх дітей. Сторони не проживають разом з 2017 року, доказів того, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з позивачем, піклувався про дітей, не надано, натомість, суду доведено, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своїх дітей більше 8 років. На даний час діти проживають з матір`ю, вітчимом, вважають вітчима своїм батьком, який створює для них всі необхідні умови для життя та розвитку, піклується про них, утримує їх, разом з матір`ю дітей. Суд враховує вік дітей, їх думку та усвідомлене ставлення до вирішення вказаного питання, що стосується їх інтересів. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суду не надано доказів того, що з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей, в даному позові позивачем не заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей. З урахуванням ч.3 ст.166 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, до їх повноліття, а у разі якщо мати дітей відмовиться отримувати аліменти від відповідача, як особи, позбавленої батьківських прав, перераховувати аліменти на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши матір дітей відкрити зазначені особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір по справі в розмірі 1 211,20 гривень. Позовні вимоги задоволені. Оскільки позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, то останні слід залишити за позивачем. В зв`язку з тим, що з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дітей, то підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 гривень.

Outcome: approved