Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

05.12.2025 ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС", через систему "Електронний суд", звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №130997 від 12.02.2024 у розмірі 10213,90 грн. та судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 130997 на суму 5556,00 грн. Кредитний договір укладено в електронній формі, порядок його укладення регулюється положеннями Закону України «Про електронну комерцію», який визначає особливості оформлення таких правочинів. Позивач зазначає, що відповідач, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявив намір отримати кредитні кошти та здійснив реєстрацію на офіційному веб-сайті кредитодавця ТОВ «ФК «Кредіплюс» - https://finx.com.ua. Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів кредитодавця розміщеної на сайті. Зокрема, згідно з Правилами, до укладення кредитного договору, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору. Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, розміщених на сайті кредитодавця, відповідач пройшов процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення кредитного договору. ТОВ «ФК «Кредіплюс» здійснив ідентифікацію таверифікацію позичальника на підставі отриманих від нього відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами кредитного договору. Позичальник приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом [NUMBER] . На виконання умов кредитного договору, 12.02.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 5168-74ХХ-ХХХХ-4711 відповідача, що, в свою чергу, отже кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 12.07.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 12072024. В ідповідно до Реєстру Боржників №Б/н від 12.07.2024 до Договору факторингу «12072024 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог №Б\\н від 12.07.2024 до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №130997. Враховуючи вищезазначене, так як позивач належним чином не виконав зобов`язання за договором №130997, а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував, на момент подання позову утворилась заборгованість, яка становить - 10213,90 грн., яка складається з: 5556,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4 256,90грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 401,00 грн. - заборгованість по комісії. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач, як новий кредитор, до якого перейшло право вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами, змушений звернутись до суду з даним позовом. 09.12.2025 суддею отримано відповідь №2104465 на запит з Єдиного державного демографічного реєстру щодо встановлення місця реєстраціївідповідача,/а.с.35/. Ухвалою від 09.12.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 12.01.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Крім того частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ КБ «ПриватБанк». Дана ухвала надсилалась сторонам по справі та АТ КБ «ПриватБанк», від якого витребувані судом докази надійшли29.12.2025,/а.с.Позивачем отримана в підсистемі «Електронний суд». Відповідачем отримана особисто в приміщенні суду, що підтверджується розпискою про отримання ухвали, /а.с.38/. Поряд з цим, 10.12.2025 відповідачем подана заява про ознайомлення з матеріалами справи з можливістю виготовлення фотокопій документів. Цього ж дня, 10.12.2025 відповідач ознайомився з матеріалами справи та зробив фотокопії документів, /а.с.39/. 24.12.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у яких останній просить в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС» відмовити в повному обсязі. У свої обґрунтуваннях відповідач посилається на те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «ЕЙС», за кредитним договором № 1300997 від 12.02.2024, укладеним між ТОВ«ФК «Кредіплюс» та відповідачем. Зазначає, що строк дії договору факторингу №120720024, укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» закінчився 31.12.2024 року. Крім цього, вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за договором про відступлення права вимоги №120720024 від 12.07.2024 року, у витязі з Реєстру боржників не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість за тілом кредиту та відсотками, залишок заборгованості за тілом кредиту та відсотками на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості (за наявності), напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору. До того ж наданий договір факторингу №120720024 від 12.07.2024, реєстр боржників, акт приймання передачі реєстру боржників до договору факторингу, акт повернення права вимоги до договору факторингу , акт приймання передачі документації боржників, гарантійний лист, довідка №12, не містить дати, підписів сторін та печаток. отже, вказані документи є неналежними доказами. Відповідно заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5556,00 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 4256,90 грн. стягненню на користь позивача не підлягають. Крім цього, вважає, що стягнення комісії в розмірі 401,00 грн.сплачується тільки при отриманні кредиту, та є одноразовим платежем, відповідно стягненню не підлягає. Просить зменшити розмір стягнення судових витрат, пов`язаних з правової допомогою адвоката до 3000,00 грн., оскільки вважає, що обсяг досліджених доказів є невеликим,/а.с.41-45/. 29.12.2025 позивачем подано відповідь на відзив, у яких позивач вказує, що заперечення відповідача є безпідставними та такими, що не спростовують заявлених позовних вимог. Вважає, що подані позивачем докази правомірності набуття права грошової вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором є належними та допустимими. Просить позов задоволити,/а.с.46-51/. Заперечення щодо відповіді на відзив від відповідача не надходили. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, надходження від відповідача відзиву на позовну заяву, від позивача відповіді на відзив, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що порядок і умови надання договору кредиту, дії, що передують його укладенню, визначені у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Кредіплюс», які затверджені наказом ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 22.01.2024 №1-ОД,/а.с.21-31/. 12.02.2024 відповідача було ознайомлено з інформацією про умови кредитування у ТОВ "ФК «Кредіплюс»", орієнтовану загальну вартість кредиту, виходячи з обраних умов кредитування, а також які наслідки можуть настати в разі невиконання ним своїх зобов`язань, підтвердженням чого слугує паспорт споживчого кредиту, який наявний в електронних матеріалах справи. 12.02.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] в електронному вигляді, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладено Договір про споживчий кредит №130997, публічна та індивідуальна частина якого знаходиться в електронних матеріалах справи. Відповідно до п.2.2.1. даного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5556,00 грн., яка надається не пізніше наступного дня після укладення договору в такому порядку : у розмірі 4000,32 грн. на номер рахунку позичальника № [NUMBER] у національній валюті, у розмірі 1555,68 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Відповідно до п.2.3. проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586,00% річних, тип процентної ставки фіксована. П. 2.6. даного договору визначено, що строк кредитування складає 70 днів : з 12.02.2024 по 22.04.2024. Підписуючи Договір, відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені у законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Крім того, судом встановлено, що відповідачем разом із Договором №130997 також підписано Графік платежів, який є невід`ємною частиною Договору №130997. Згідно Довідки №12 ТОВ «ФК «Кредіплюс» 12.02.2024 о 13:58 перерахувало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 4000,32 грн. за договором №130997, за реквізитами банківської картки, вказаної позичальником при оформленні кредиту [NUMBER] . У відзиві відповідач вказує, що доказ перерахування коштів, а саме Довідка №12, є неналежним доказом, оскільки не містить дати, підпису та печаток. Однак, судом встановлено, що Довідка №12 від 11.11.2024 вих.1318/11-11 підписана електронним цифровим підписом директором ТОВ «ФК «Кредіплюс» Македонським О.Є. 13.11.2024 о 17:58, про що свідчить накладення електронного підпису та електронної печатки,/а..с13/. Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 29.12.2025, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку було емітовано кредитну карту № [NUMBER] . З наданої інформації по рахунку № [NUMBER] - 12.02.2024 було зараховано кошти в сумі 4000,32 грн., фінансовий номер картки - [NUMBER] ,/а.с.52-55/. Отже, підтверджено факт виконання зобов`язань первісним кредитором за кредитним договором №130997 від 12.02.2024. Згідно розрахунку заборгованості (картки обліку виконання договору) за договором №130997 від 12.02.2024, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого загальна заборгованість на 22.04.2024 становить 10213,90 грн., даний розрахунок наявний в електронних матеріалах справи. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши кредитний договір, відповідач [PERSON] відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на визначені кредитним договором умови та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача, як нового кредитора, про стягнення із відповідача суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У встановлений процесуальним законом строк відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як правонаступник сторони договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом із електронних матеріалів справи, 12.07.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №12072024. Договір факторингу належним чином підписаний сторонами договору, що підтверджується накладеними електронними підписами та печатками директора ТОВ «ФК «Кредіплюс» Македонського О.Є. та директора ТОВ «ФК «ЕЙС» Полякова О.В.,/а.с.11 (зворот)/. Відповідно до п.1.1 на умовах даного договору, клієнт передає (відступає) фактору за плату, а фактор приймає належні клієнту грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитним договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між клієнтом і боржником. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 12.07.2024 до Договору факторингу №12072024, який знаходиться в електронних матеріалах справи, згідно вимогами п.8.3 Договору факторингу №12072024 від 12.07.2024 Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників від 12.07.2024. Даний акт підписаний електронними підписами та печатками ТОВ «ФК «Кредіплюс» Македонського О.Є. та директора ТОВ «ФК «ЕЙС» Полякова О.В. Відповідно до платіжної інструкції від 12.07.2024 №3103, яка знаходиться в електронних матеріалах справи, ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило оплату ТОВ «ФК «Кредіплюс» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №12072024 від 12.07.2024 у сумі 414716,21 грн. Згідно з Реєстру боржників Додатку №1 до Договору факторингу №12072024 від 12.07.2024, який знаходить в електронних матеріалах справи, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №130997 у розмірі 10213,90 грн., з яких залишок по тілу кредиту 5556,00 грн., залишок по відсотках - 4256,90 грн., залишок по комісії 401,00 грн. Даний витяг підписаний електронними підписами та печатками ТОВ «ФК «Кредіплюс» Македонського О.Є. та директора ТОВ «ФК «ЕЙС» Полякова О.В. У відзиві відповідач вказує, що позивачем не вказано станом на яку дату нараховано заборгованість за тілом кредиту та відсотками, залишок заборгованості за тілом кредиту та відсотками на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості (за наявності), напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору. Однак, у електронних матеріалах справи міститься картка обліку виконання договору (розрахунок заборгованості) ТОВ «ФК «Кредіплюс», який скріплений електронним підписом та печаткою директор ТОВ «ФК «Кредіплюс» Македонського О.Є., у якому зазначено дату надання кредиту, дати нарахування відсотків, пені, комісії, дати переплати за кредитом та загальну суму фінансового активу на дату нарахування, що на думку суду є належним та допустимим доказом заборгованості відповідача перед первісним кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Беручи уваги до уваги аргументи відповідача, щодо наявності заборгованості, суд дійшов висновку, що останній визнає наяву заборгованість, однак вважає договір факторингу №12072024 укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» є нечинним, оскільки відповідно до п.13.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін, та діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань Сторонами. У відповідності до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога). З урахуванням того, що кредитний договір № 130997 був укладений між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] 12.02.2024, а договір факторингу №12072024, за яким ТОВ«ФК «Кредіплюс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Ейс» був укладений 12.07.2024, на момент укладення договору факторингу вже виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він передав ТОВ «ФК «Ейс» на підставі договору факторингу від 12.07.2024 року. Представлені суду копії договору факторингу належним чином підписані уповноваженими представниками сторін договорів, скріплені їх печатками та умови договорів передбачають право відступлення права вимоги, яке виникне у майбутньому, відтак підтверджують перехід права вимоги до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Відтак, оскільки умови кредитного договору №130997 від 12.02.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу №12072024 від 12.07.2024 перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» є обґрунтованим. Відповідно до Виписки з особового рахунку боржника за кредитним договором №130997 від 12.02.2024, яка знаходиться в електронних матеріалах справи, заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ЕЙС» станом на 01.11.2025 складає 10213,90 грн., з яких 5560,00 грн. тіло кредиту; 4256,90 грн. заборгованість за відсотками; 401,00 грн. заборгованість по комісії. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за сумою основного боргу та за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: 4000,32 грн. основний борг (тіло кредиту); 4256,90 грн. - заборгованість за відсотками та становлять всього 8257,22 грн. Щодо позовної вимоги в частині стягнення комісії за надання кредиту у розмірі комісії за обслуговування кредиту у розмірі 401,00 грн. суд зазначає наступне. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору №130997 від 12.02.2024 про сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредиту є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору - комісії за надання кредиту у розмірі 1555,68 грн. та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 401,00 грн., задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з електронних матеріалів справи, між ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» та АБ «Соломко та Партнери» укладено договір про надання правової допомоги №20/08/25-01. Згідно Додаткової угоди №25770734403 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 між АБ «Соломко та Партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», АБ «Соломко та Партнери» зобов`язалось надати правничу допомогу по цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно Акту прийому-передачі наданих послуг, становить 7000,00 грн. Крім цього, Актом прийому-передачі наданих послуг визначено детальний обсяг робіт адвоката та суму кожної наданої послуги. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7000 грн. є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно із п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7617,35 грн., виходячи з розрахунку 8257,22 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 9422,40 грн. (ставка судового збору+витрати на правову допомогу) : 10213,90 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 7617,35 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved