Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

представник ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором №2563111498/201800 від 07.01.2020 в розмірі 7264,50 грн. В обґрунтування зазначив, що 07.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір №2563111498/201800. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач своєчасно не повернув грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 7264,50 грн., яку й просить стягнути з відповідача. Також, згідно з умовами договору факторингу ТОВ «Гоуфінгоу» відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», а відтак позивачем набуто право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором до [PERSON] , яку і просить стягнути. Крім того, позивач просить стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.34). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Також надіслав заяву 15.12.2025 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позов визнав в повному обсязі та не просив не стягувати з нього витрати на судовий збір у зв`язку з наявною інвалідністю другої групи внаслідок війни. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 07.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір №2563111498/201800 (а.с.16-19). Згідно п. 1.1 Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. За п.1.2 Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.02.2020. Строк дії договору 30 днів, тобто до 05.02.2020. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом свої зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.1.3, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 6.1, цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Відповідачем [PERSON] 07.01.2020 було підписано договір одноразовим ідентифікатором R63994, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» (а.с.11). Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, вищезазначений договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідно до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №2563111498/201800 (а.с.20-23). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021, до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» перейшло права вимоги до [PERSON] за договором №2563111498/201800, заборгованість за тілом кредиту 2500 грн., по відсотках 476,50 грн., загальна заборгованість 7264,50 грн. (зворот а.с.10). Відповідно до договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп» відступило ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором №2563111498/201800 (а.с.12-15). Передача права вимоги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] за договором №2563111498/201800 підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021, заборгованість за тілом кредиту 2500 грн., по відсотках 4764,50 грн., загальна заборгованість 7264,50 грн. (а.с.10). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Отже, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за договором відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 набуло право вимоги до [PERSON] заборгованості за вищенаведеним договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором №2563111498/201800 від 07.01.2020 за [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 7264,50 грн., в тому числі: 2500 грн. заборгованість за сумою кредиту; 4764,50 грн. заборгованість за процентами (зворот а.с.9). Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання в строки, передбачені договором, належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , відповідач є інвалідом ІІ групи. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, а саме: позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved