Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Майорова С. В. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилався на те, що 29 липня 2024 року о 16 год. 40 хв., водій [PERSON] , керуючи власним легковим автомобілем "KIA CEED" p. № [NUMBER] , рухався на ділянці 1018 км автодороги М-04 території Новомосковського району Дніпропетровської області, виконував розворот поза перехрестям відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, та не дав дорогу транспортному засобу "MERCEDES-BENZ VITO" p. № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, унаслідок чого, відбулося зіткнення транспортних засобів, з відповідними деформаціями. Таким чином, водій [PERSON] порушив вимоги п.10.4 ПДР України, що відноситься до адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова набрала законної сили 23 вересня 2024 року. Позивач зазначає, що автомобіль "MERCEDES-BENZ VITO" p. № [NUMBER] , належить йому на праві приватної власності. Водночас, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "КІАCEED", p. № [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом № EP-216621331, страхової компанії ПрАТ УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", з лімітом відшкодування, за шкоду заподіяну майну: 160 000 гривень. 07 жовтня 2024 року позивач звернувся з заявою про страхове відшкодування, до страхової компанії, та 20 січня 2025 року, представник страхової компанії надіслав на засоби зв?язку позивача бланк заяви про страхове відшкодування із визначеною сумою 145 899,67 грн. На той момент страховику були надіслані всі наявні документи та висновки експертиз, які виконані на замовлення позивача. Відповідно до висновків експертизи та звіту, страхова компанія повинна була сплатити йому 154 513, 25 грн. Позивач наполягав саме на вказаній сумі, відповідно до наявних висновків експерта та оцінювача. 04 лютого 2025 року, тобто майже через 4 місяці з дня подання заяви про страхове відшкодування, позивач отримав безготівкове зарахування коштів від страховика, у сумі 127 466,95 гривень, без відповідного погодження з ним суми страхового відшкодування, та без безпосереднього огляду транспортного засобу. 23 березня 2025 року представником позивача до страховика надісланий адвокатський запит, щодо роз?яснення встановленого розміру виплаченого страхового відшкодування та надання звіту нарахування матеріальної шкоди. 02 квітня 2025 року, позивач отримав додаткове безготівкове зарахування коштів від страховика у сумі 28 246,30 грн. Таким чином, страховик сплатив загальну суму страхового відшкодування 155 713,25 грн. На проведення експертних досліджень вартості відновлювальних ремонтів позивачем витрачено кошти в загальному розмірі 13 500,00 грн., які він бажає стягнути з винної в ДТП особи, тобто з відповідача. Разом з тим, пошкодженням відповідачем належного йому на праві приватної власності автомобіля було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 15 000,00 грн. У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права, посилаючись на норми ЦК України, він вимушений звернутись до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 15 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнути з відповідача на його користь витрати на залучення експерта та оцінювача в розмірі 13 500,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 09 червня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не виконані вимоги ч. 4 ст.178 ЦПК України, а саме не направлено копію відзиву позивачеві. 07 травня 2025 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 08 травня 2025 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст. 16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що 29 липня 2024 року о 16 год. 40 хв., водій [PERSON] , керуючи власним легковим автомобілем "KIA CEED" p. № [NUMBER] , рухався на ділянці 1018 км автодороги М-04 території Новомосковського району Дніпропетровської області, виконував розворот поза перехрестям відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, та не дав дорогу транспортному засобу "MERCEDES-BENZ VITO" p. № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 10.4 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, з відповідними деформаціями. Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року, ухваленою в справі № 183/8556/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наданого суду у засвідченій представником позивача копії, автомобіль "MERCEDES-BENZ VITO" p. № [NUMBER] , належить на праві власності позивачеві [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MERCEDES-BENZ VITO" p. № [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом № 218931886, страхової компанії ТДВ СК "Альфа-Гарант", з лімітом відшкодування, за шкоду заподіяну майну: 160 000 гривень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "КІА CEED", p. № [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована полісом № EP-216621331, страхової компанії ПрАТ УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", з лімітом відшкодування, за шкоду заподіяну майну: 160 000 гривень. Судом установлено, що 07 жовтня 2024 року позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до заяви про страхове відшкодування ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", розмір узгодженого страхового відшкодування становить 145 899,67 грн., що стало підставою для проведення позивачем додаткових експертиз. Відповідно до висновку експерта № 117 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за замовленням [PERSON] , складеного 03 серпня 2024 року судовим експертом Дегтяр В. О., вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля "MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI" д.н. [NUMBER] , на момент проведення дослідження становить 256 278,47 грн. Вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу становить 445 921,09 грн. За складання зазначеного висновку позивачем сплачено експерту 9 000,00 грн., що підтверджується відповідним договором № 90 про надання послуг від 31 липня 2024 року, наданим суду в засвідченій представником позивача копії, а також оригіналами акту здачі-приймання висновку експерта від 08 серпня 2024 року до договору № 90 від 31 липня 2024 року, а також квитанцією до прибуткового касового ордера № 31-07 від 31 липня 2024 року. Разом з тим, відповідно до звіту № 1108 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані, складеного 07 жовтня 2024 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , ринкова вартість автомобіля "MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI" д.н. [NUMBER] , в пошкодженому стані становить 101 765,22 грн. За складання зазначеного звіту позивачем сплачено 4 500,00 грн. що підтверджується відповідним рахунком № 427 від 13 серпня 2024 року, а також платіжною інструкцією № 0.03818469936.1 від 13 серпня 2024 року, наданими суду в засвідчених представником позивача копіях. Судом установлено, що ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на підставі страхового акту № 240001176089, 04 лютого 2025 року перерахувало на картковий рахунок позивача 127 466,95 грн. та на підставі страхового акту № 240001176089-1, 02 квітня 2025 року перерахувало 28 246,30 грн., що підтверджується інформацією про деталі операції з банкінгу позивача. Крім того, такі обставини визнаються самим позивачем. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18). За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у вигляді витрат на залучення експерта та оцінювача для визначення вартості збитків, спричинених власникові пошкодженого транспортного засобу, вартості відновлювального ремонту, а також ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу в загальному розмірі 13 500,00 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд ураховує, що відповідачем не спростовано наявність вини в його діях, як і не спростовано причинно-наслідкового зв?язку між дорожньо-транспортною пригодою та спричинених позивачеві збитків, в тому числі й на залучення експертів. Разом з тим, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, - п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з абз. 1 п. 4 вказаної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У абз. 2 п. 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода - це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч. 2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19). Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті ДТП, у розмірі 5 000,00 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог. У матеріалах справи міститься оригінал ордеру серії АН № 1493168 від 05 квітня 2025 року, копія свідоцтва адвоката Майорова С. В., копія договору № 84 про надання правової допомоги від 03 жовтня 2024 року, оригінал акту виконаних робіт від 05 квітня 2025 року до договору про надання правничої допомоги, а також квитанція до прибуткового касового ордера № 84 від 05 квітня 2024 року про сплату гонорару адвоката в розмірі 15 000,00 грн. При цьому, в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 211,20 грн. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial