Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19.08.2025 позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" (далі ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ") звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 22.01.2021 між ним і [PERSON] було укладено Кредитний договір № 10210946668, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 8 806,20 грн строком на 12 місяців, річні відсотки за користування кредитом визначено у розмірі 0,01% від суми кредиту, реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 60,81% від загальної суми кредиту, розмір щомісячного платежу становить 1 130,20 грн. [PERSON] користувався кредитними коштами проте взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26.07.2025 виникла заборгованість у сумі 12 062,04 грн. Посилаючись на викладене, ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором 22.01.2021. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, разом з позовною заявою подав клопотання, згідно з яким позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.01.2026 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 22.01.2021 між ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" і [PERSON] було укладено Кредитний договір № 10210946668, про отримання 8 806,20 грн на придбання товару, строком на 12 місяців, річні відсотки за користування кредитом визначено у розмірі 0,01% від суми кредиту, реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 60,81% від загальної суми кредиту, розмір щомісячного платежу становить 1 130,20 грн. (а.с. 6-9). На підставі зазначених умов було складено та підписано сторонами графік платежів та паспорт кредиту (а.с. 8, 9 - 10). Матеріали справи містять також заяву [PERSON] на отримання споживчого кредиту, відповідно до якої він доручив кредитодавцю у випадку надання кредиту та укладення Кредитного договору перерахувати кошти ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ" на придбання товару та ТДВ "СК "ЕКТА" як страховий платіж, у загальній сумі 8 806,20 грн (а.с. 8 зворот). Позивачем також долучено до матеріалів справи лист зобов`язання від 22.01.2021, відповідно до якого ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" зобов`язалось надати кредит на суму 7 800 грн та забезпечити надходження вказаних коштів на поточний рахунок ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ (продавець). Також надано рахунок фактуру від 22.01.2021, відповідно до якого сума, яка підлягає оплаті зазначена 7 800 грн (а.с. 12, 12 зворот). Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 10210946668 від 22.01.2021 загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" станом на 26.07.2025 становить 12 062,04 грн, яка складається з: загальної заборгованості за тілом кредиту 7 702,55 грн, заборгованості за сумою комісії/відсотків 4 359,49 грн, заборгованості за сумою комісії за обслуговування 0,00 грн, отримано оплати 1 500 грн (а.с. 15). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Мотиви суду. У судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРНИНГ" і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі Кредитного договору № 10210946668 від 22.01.2021. Як було передбачено п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю на споживчі цілі у сумі 8 806,20 грн. Заявою на отримання споживчого кредиту відповідач [PERSON] доручив кредитодавцю у випадку надання кредиту та укладення Кредитного договору перерахувати кошти ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ" на придбання товару та ТДВ "СК "ЕКТА" як страховий платіж, у загальній сумі 8 806,20 грн. У листі зобов`язанні від 22.01.2021 та рахунку фактурі від 22.01.2021 ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" зобов`язалось надати кредит на суму 7 800 грн та забезпечити надходження вказаних коштів на поточний рахунок ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ (продавець) на придбання товару. Крім того, ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" зобов`язалось надати кредит на суму 1 006,20 грн та забезпечити надходження вказаних коштів на поточний рахунок ТДВ "СК "ЕКТА" як страховий платіж. У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як було зазначено вище, ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" мало перерахувати кредитні кошти у сумі 7 800 грн у безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ" та у сумі 1 006,20 грн у безготівковій формі на поточний рахунок ТДВ "СК "ЕКТА". З наведених норм законодавства убачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику або за його дорученням третій особі кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти як ТОВ "ВФ РИТЕЙЛ" так і ТДВ "СК "ЕКТА" в розмірах, що передбачені договором позики, а ТОВ "РИТЕЙЛ" та ТДВ "СК "ЕКТА" ці кошти отримали. Матеріали справи також не містять доказів фактичного отримання відповідачем товарів на придбання яких мав бути наданий кредит. Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додана до позовної заяви виписка з особового рахунку за Кредитним договором № 10210946668 від 22.01.2021 про щоденні нарахування та погашення за вказаним кредитним договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів відповідачу, а отже і обставин їх надання з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу також відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed