Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

03 листопада 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись, що 02.04.2024 ТОВ "Селфі Кредит" та відповідач [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 1413375, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 15 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кошти на вказаних у кредитному договорі умовах. 28 листопада 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір факторингу № 28112024, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] . Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість на загальну суму 100 339 грн 68 коп, що складається із заборгованості за сумою кредиту 14 795 грн, заборгованості за відсотками 78 044 грн 68 коп та заборгованості за штрафами 7 500 грн, що і просили з нього стягнути та судові витрати: судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн. Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що 02.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Селфі Кредит" та відповідач [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 1413375, відповідно до якого товариство зобов`язувалось надати відповідачу кредит у сумі 15 000 грн загальним строком на 360 днів з періодичністю сплати платежів кожні 30 днів. Вказаний кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі шляхом підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копіями цього договору з додатками та довідкою про ідентифікацію. Кредитор ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кошти на вказаних у кредитному договорі умовах, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 22.04.2025 та листом АТ «Універсал Банк», що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано платіжну картку, на яку 02.04.2024 надійшов платіж в розмірі 15 000 грн. 28 листопада 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір факторингу № 28112024, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу право вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 1413375 . Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 28.11.2024 до позивача перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1413375, загальна сума заборгованості становить 100 339 грн 68 коп, що складається із заборгованості за сумою кредиту 14 795 грн, заборгованості за відсотками 78 044 грн 68 коп та заборгованості за штрафами 7 500 грн. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомило відповідача шляхом надіслання йому досудової вимоги від 14.10.2025 року за Вих. № 5596/610 про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором та повідомлено про заміну кредитора. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав. Всупереч умовам кредитного договору останній своєчасно не вносив платежів на повернення кредиту, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України ''Про електронну комерцію'' передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України ''Про електронну комерцію'', якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно приписів ст. ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" як набувача права вимоги до цього боржника на підставі договору факторингу № 28112024 від 28.11.2024 заборгованості за кредитом в сумі 14 795 грн та відсотками в сумі 78 044 грн 68 коп, а всього 92 839 грн 68 коп. Щодо стягнення штрафу в сумі 7 500 грн суд зазначає таке. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення відсутні. Оскільки позов задоволено частково, в відповідності до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 241 грн 34 коп. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial