Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

05.11.2025 представник ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» - адвокат Усенко М.І. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до суду з позовом від 22.10.2025 до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» обґрунтувало тим, що 29.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (у тексті - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 6173642 (у тексті також кредитний договір від 29.08.2022 № 6173642, кредитний договір, договір), відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором, а також виконати у повному обсязі інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату подання до суду позовної заяви загальний розмір заборгованості, відповідно до виписки з особового розрахунка за кредитним договором, становить 12024,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2700,00 грн, за відсотками - 8754,00 грн, за комісією - 570,00 грн. 27.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 87-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 6173642 від 29.08.2022, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Враховуючи викладене, представник позивача - адвокат Усенко М.І. просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 6173642 від 29.08.2022 в розмірі 12024,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою від 10.11.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 11, 12), а її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачеві та його представникові копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надіслана та доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 11.11.2025, що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 14, зворот а. с. 14). 10.11.2025 копія даної ухвали надіслана відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання та ним отримана 11.11.2025 (а. с. 15). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України, суд установив наступне та дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.08.2022 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» укладено договір про споживчий кредит № 6173642 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн строком на 105 днів з 29.08.2022, з яких 15 днів - пільговий період, а 90 днів - поточний період. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. Додатком № 1 до договору є графік платежів, яким визначено періодичність сплати кредиту, процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту. Додатком № 2 до договору є паспорт споживчого кредиту, який також містить умови кредитування. Анкета-заява на кредит № 6173642 від 29.08.2022 містить персональні та ідентифікаційні дані [PERSON] , і погоджені ТОВ «Мілоан» умови кредитування. Кредитний договір підписаний відповідачем 29.08.2022 о 15:40 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «R84564», що підтверджується інформацією у договорі та довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тому акцентуючи пропозицію ТОВ «Мілоан» відповідач [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором у договорі засвідчив, що він погоджується з усіма умовами оферти, на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов кредиту. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20): «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження N 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Платіжним дорученням № 81503537 від 29.08.2022 ТОВ «Мілоан», на виконання умов кредитного договору, доручило Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» перерахувати [PERSON] на картку VISA № [NUMBER] *15 грошові кошти в сумі 3000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 6173642. Згідно з умовами кредитного договору № 6173642 строк, на який надається кредит (строк кредитування) - це визначений п. 1.3. договору період часу, протягом якого позичальник може правомірно користуватись кредитом. Дата повернення кредиту/дата остаточного погашення заборгованості - це визначена п. 1.3.2. договору календарна дата, з настанням якої завершується поточний період та строк кредитування за договором. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 29.08.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13.09.2022 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12.12.2022 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п. 1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 13.09.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 12.12.2022 (останнього дня строку кредитування). Підпункт 2.3.1. договору передбачає пролонгацію на пільгових умовах, зокрема позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені цим п. 2.3 договору та розділом 6 правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах, визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою, визначеною п/п. 1.5.2. договору. Згідно з абзацом 2 п/п. 2.3.2., у випадку, якщо позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації. Якщо позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. В такому разі новою датою остаточного погашення є останній день строку, на який позичальником поновлено пільговий період. Зазначене свідчить, що умовами кредитного договору передбачено порядок продовження строку кредитування і умови та строк нарахування процентів за користування кредитом. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованої ТОВ «Мілоан», 28.09.2022 [PERSON] здійснив платежі, передбачені п/п. 2.3.1. кредитного договору, чим збільшив строк кредитування на 15 днів, протягом яких проценти нараховувались на пільгових умовах за ставкою два відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Тобто дата закінчення строку кредитування 27.12.2022, а не 12.12.2022 відповідає умовам кредитного договору. Відповідно до п/п. 2.4.1. договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення згідно п. 1.4. договору. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати остаточного погашення заборгованості) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця, встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту. Сплата заборгованості в останній день строку кредитування (дату остаточного погашення заборгованості) не тягне настання негативних наслідків для позичальника, якщо кредитодавець в цей день отримає кошти або інформаційне повідомлення про зарахування платежу, згідно п. 2.6. Сплата заборгованості після спливу строку кредитування є підставою виникнення у позичальника додаткових обов`язків щодо сплати пені та/або процентів, згідно розділу 4 договору (п/п. 2.4.2. договору). Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення всієї суми коштів за тілом кредиту у строк, передбачений договором, тобто до 12.12.2022. Відповідно, [PERSON] продовжував користуватись кредитними коштами, а тому нарахування первісним кредитором процентів за стандартною процентною ставкою три відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду 14.10.2022 - 27.12.2022 здійснювалося правомірно та у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківськудіяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з п/п. 2.2.1. кредитного договору позичальник сплачує комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1. - 1.5.3. договору, в один з термінів (дат), вказаних в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2., в сумі та на умовах, визначених п. 2.3. договору. У п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Тобто нарахування комісії, як і процентів, здійснювалось ТОВ «Мілоан» правомірно, згідно з умовами договору. Відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан», підтверджується, що [PERSON] 28.09.2022 здійснив платежі, спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами за користування кредитними коштами і комісією за управління та обслуговування кредиту, що є обставиною, яка свідчить про визнання ним боргу. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 в справі № 916/2403/18, у якій зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України). 27.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 87-МЛ, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які зазначені у реєстрі боржників, і є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6173642 від 29.08.2022. 27.12.2022 уповноважені особи ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 87-МЛ від 27.12.2022. Згідно платіжної інструкції № 69505 від 27.12.2022 ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» 27.12.2022 сплатило на користь ТОВ «Мілоан» 604417,89 грн за відступлення прав вимоги згідно договору відступлення прав вимоги № 87-МЛ від 27.12.2022. Тобто ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» є новим кредитором за кредитним договором № 6173642 від 29.08.2022, відтак у нього виникло право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 87-МЛ від 27.12.2022 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» складає 12024,00 грн, з яких: 2700,00 грн - залишок по тілу кредиту, 8754,00 грн - по відсотках, 570,00 грн - по комісії. 16.10.2025 позивач надіслав [PERSON] досудову вимогу № 22040021/50 про негайне погашення перед ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» заборгованості в сумі 12024,00 грн за кредитним договором № 6173642 від 29.08.2022, яка відповідачем залишена без реагування та виконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абзац 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 12024,00 грн доведеними і такими, що ґрунтуються на законі, оскільки позичальник не виконав умов договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 28887 від 31.10.2025 (а. с. 5). У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал». Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: - договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», в п. 2.3. якого зазначено, що вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8000,00 грн без ПДВ; - ордер серії ВС № 1408806 від 20.10.2025 на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» адвокатом Усенком М.І.; - акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги № Д/5882 від 22.10.2025, згідно з яким АО «Апологет» надало ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» послуги у справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на суму 8000,00 грн; - детальний опис наданих послуг до акту № Д/5882 від 22.10.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). У додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved