Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Представник заявника [PERSON] в інтересах [PERSON] 04.12.2025 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Підставою для звернення з заявою вважає те, що 01.06.2004, на підставі розпорядження Монастирищенської райдержадміністрації № 88 від 18.05.2004, на ім`я [PERSON] видано державний акт серії ЧР №124017 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 3,1661 га, кадастровий номер 7123485200:02:002:0038, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 37. Проте, в даному державному акті на право приватної власності на землю, допущено помилку, внаслідок чого невірно зазначено прізвище власника земельної ділянки, а саме вказано [PERSON] , замість [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, за життя склав заповіт, яким заповів власну земельну ділянку (пай) площею 3.1661 га, згідно державного акта, серія ЧР №124017, виданий 01.06.2004, [PERSON] . Вказаний недолік позбавляє спадкоємця земельної ділянки належним чином реалізувати свої спадкові права, оскільки унеможливлює вчинення нотаріальних дій. Просить встановити факт належності [PERSON] [INFO] , державного акту на право власності на землю серії ЧР № 124017 від 01.06.2004, виданого на підставі розпорядження Монастирищенської райдержадміністрадії №88 від 18.05.2004 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №37, виданого на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду та витребувано докази. В судове засідання представник заявника Підчасюк В.Ю. та заявник [PERSON] не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. 29.12.2025 на адресу суду від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заяву подану до суду підтримує, просить її задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.06.2004 на ім`я [PERSON] видано державним акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 124017 площею 3,1661 га, кадастровий номер: 7123485200020000038, яка розташована в с. Половинчик Монастирищенського району Черкаської області, із цільовим призначенням: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37 (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в с. Половинчик, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.05.2025 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 7). Пенсійне посвідчення серії [NUMBER] , видане 01.08.2005 на ім`я [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до заповіту від 08.02.2017, [PERSON] , [INFO] , зробив заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 3,1661, згідно державного акта серія ЧР №124017, виданий 01.06.2004 заповів [PERSON] (заявнику) (а.с. 9). Згідно з договором оренди землі від 01.11.2016 [PERSON] надав ФГ «Ладіс», а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,1661 га, кадастровий номер 7123485200:02:002:0038 (а.с. 10 -11). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 159436480 від 14.03.2019, 12.03.2019 зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 7123485200:02:002:0038; в графі «відомості про суб`єкта іншого речового права» як орендодавець зазначено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] розпоряджався земельною ділянкою кадастровий номер 7123485200:02:002:0038, на яку видано Державний акт серії ЧР № 124017. Згідно з довідкою № 76, виданою 27.11.2025 Сатанівським старостатом Монастирищенської територіальної громади, на території Половинчицької громади Сатанівського старостинського округу проживав [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] із 06.12.1978 року до 05.05.2025. Разом з тим, інформацією про проживання на території громади громадянина [PERSON] , громада не володіють (а.с. 13). Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 17.11.2025, відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,1661 га, розташовану в адміністративних межах колишньої Половинчицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з невідповідністю прізвища померлого з прізвищем, зазначеним у правовстановлюючому документі на спадкове майно (а.с. 14). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанова № 5) передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 12 Постанови № 5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , заявник [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті померлого. Разом з тим, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з невідповідністю прізвища померлого з прізвищем, зазначеним у правовстановлюючому документі на спадкове майно. Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку з тих підстав, що в правовстановлюючому документі невірно вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] » замість « [PERSON] », заявник позбавлений можливості прийняти спадщину за заповітом, а саме земельної ділянки, площею 3,1661 га. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 - 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі -продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення внатурі (на місцевості) належної їм земельної частки(паю). Згідно з чинної редакції ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, статтею 23 ЗК України № 561-XII від 18.12.1990, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, визначалось, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тобто, на момент дати видачі державного акту на право приватної власності на землю було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. З 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», а також Закон України «Про державний земельний кадастр», яким запроваджено ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно як єдиної держаної інформаційної системи, яка має містити відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. При цьому, Законом України «Про Державний земельний кадастр» скасовано видачу державних актів на землю. Неможливість внесення змін у правовстановлюючий документ обумовлена тим, що порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 та Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему від 22.06.2009 № 325, які втратили чинність. З наведеного вбачається, що у зв`язку із відсутністю можливості внести виправлення в державний акт, а також те, що власник (спадкодавець) [PERSON] помер, позбавляють заявника можливості у позасудовому порядку внести відповідні виправлення у державний акт на право приватної власності на землю. А тому, невірне зазначення в державному акті на право приватної власності на землю прізвища власника (спадкодавця) стало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту, що державний акт на право приватної власності на землі, виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення , зокрема, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Даний факт має юридичне значення. Встановити даний факт іншим порядком, крім судового, можливості немає, оскільки власник (спадкодавець) [PERSON] помер, крім цього, на даний час державні акти не видаються, а внесення виправлень у державний акт на право приватної власності, не передбачено нормами законодавства на момент розгляду справи, від встановлення даного факту залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав заявника на нерухоме майно, необхідність реалізації права власності на земельну ділянку, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Спору про право не існує. Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо встановлення даного факту, відсутність можливості в позасудовому порядку встановити даний факт, обумовленість заявленої вимоги настанням юридичних наслідків у вигляді можливості заявника реалізувати своє право на спадкування, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимоги про встановлення вищевказаного факту, оскільки докази, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні підтверджують факт належності [PERSON] , який помер [INFO] державного акту на право приватної власності серії ЧР № 124017, та у суду відсутні сумніви щодо цього, а тому заява підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved