Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач 09.07.2024 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 09.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2112969153727. Відповідно до умов договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 3900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. 09.05.2021 на підставі укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу грошові кошти в сумі 3900,00 грн., перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «Вей фор пей» згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей». 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг від 09.05.2021 року №2112969153727, укладеним з відповідачем. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про надання фінансових послуг від 09.05.2021 року №2112969153727 ТОВ «Коллект центр» згідно договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023. Станом на день звернення із позовом до суду, заборгованість відповідача становить 74939,67 грн., з яких: 3900,00 грн.- заборгованість за кредитом, 71039,67 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 39779,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3900,00 грн.; заборгованість за відсотками - 35879,00 грн. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2112969153727 від 09.05.2021 в розмірі 39779,00 грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою про відкриття провадження від 05.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Заочним рішенням від 16.01.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 39779,00 грн. та судові витрати по справі (а.с.51-54). Ухвалою суду від 29.04.2025 року заочне рішення від 16.01.2025 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено її право на подачу відзиву на позовну заяву згідно вимог ст. 278 ЦПК України. 12.05.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Коллект центр», згідно якого просить у задоволенні позову відмовити виходячи з того, що вона не мала жодної інформації про судовий розгляд справи, щодо стягнення з неї коштів за кредитним договором, оскільки цей кредит був оформлений третіми особами шахрайським шляхом. Зловмисники незаконно заволоділи її документами та, без її відома використали їх для оформлення кредиту. Дізнавшись про цей факт, вона негайно звернулась до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення шахрайських дій. На даний час відкрите кримінальне розслідування №42025042100000045. Вважає вимоги позивача незаконними, бо вона не заключала та не мала уяви про укладені договори кредитування від її імені, позивач не виконав обов`язок по перевірки особистих даних та документів, факту приналежності відповідачці документів та отримання її згоди, позивач не може покласти на неї зобов`язання без її участі та згоди. Також, згідно з законодавством, вона не повинна відповідати за дії, які скоєні третьою особою, яка незаконно та злочинно використала її документи. А також, зазначає, що строк позовної давності за вищезазначеним кредитом вже вийшов. 27.05.2025 року від представника ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив. В якій, остання, не згодна з доводами відповідачки та просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.05.2021 року між ТОВ "Служба Миттєвого Кредитування" та відповідачкою був укладений договір №2112969153727, відповідно до якого відповідачці було надано 3900,00 грн. кредитних коштів та відповідачка зобов`язувалася повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених в Кредитному договорі. Товариство належним чином виконало умови договору та надало кредитні кошти відповідачці. Як вбачається з розрахунку заборгованості за відповідачкою утворилась заборгованість за договором №2112969153727 від 09.05.2021 року у розмірі 27378,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3900,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 23478,00 грн. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба Миттєвого Кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги №1-12, відповідно до якого ТОВ "Слон Кредит" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги щодо боржників, в тому числі до боржниці [PERSON] за договором про надання фінансових послуг №2112969153727 від 09.05.2021 року. В свою чергу ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "Коллект Центр", відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором №2112969153727 від 09.05.2021 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 74939,67 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3900,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 71039,67 грн. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за відповідачкою утворилась наступна заборгованість за договором №2112969153727 від 09.05.2021 року - 74939,67 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3900,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 71039,67 грн. Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 39779,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3900,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35879,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що між ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг №2112969153727 від 09.05.2021 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем Н2) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що вказано у п. 4.15 вказаного договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка наголошує на шахрайських діях невстановлених осіб, які зазначивши її анкетні данні отримала кредитні кошти. При цьому, відповідачка наполягає, що вона ніякого договору з позивачем не укладала та кошти не отримувала. На підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви, відповідачка надала суду копію заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка була подана до Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 24.03.2025 року та копію витягу з ЄРДР від 15.04.2025 року. Суд зазначає, що сам факт звернення відповідачки до правоохоронних органів не є належним та допустимим доказом вчинення відносно відповідачки кримінального правопорушення, а тим більше не може свідчити про не укладання відповідачкою оспорюваного кредитного договору. Долучені документи не доводять факт непідписання та неотримання коштів відповідачкою. Відповідачкою не надано належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт скоєння злочину стосовно [PERSON] в частині підроблення документів, підпису, отримання коштів, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Іншими словами, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, відповідач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а позивач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. До схожого висновку дійшов Верховний Суд у свої Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 та у Постанові від 23 жовтня 2019 року по справа №917/1307/18. Презумпція ст. 204 ЦК України вказує, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Виходячи з викладеного, вбачається, що відповідачкою не надано жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, відповідачка зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подавала. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Крім того, судом враховано, що 12.06.2025 року на адресу суду від АТ «Універсал банк» надано інформацію, яка була витребувана ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 02.06.2025 року. Згідно інформації наданої АТ «Універсал банк» вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Ідентифікаційні дані власника картки: № [NUMBER] . прізвище, ім`я, по батькові : [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків : [NUMBER] серія та номер паспорта: [NUMBER] адреса місця проживання: [ADDRESS] контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) [NUMBER] , [INFO] . номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 09.05.2021 по 09.06.2021 є: [NUMBER] . Також судом досліджено виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 09.05.2021р. по 09.06.2021 р, яка містить інформацію про зарахування на суму 3900,00 грн. Таким чином, суд розцінює аргументи відповідачки недоведеними, а отже вказана позивачем заборгованість підлягає стягненню на його користь з відповідачки. Щодо строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка просить суд врахувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки спірний договір укладений 09.05.2021 року та його строк виконання зазначений 24.05.2021 року,а тому строк позовної давності по поверненню кредиту 24.05.2024 року. Суд відхиляє ці доводи відповідача, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що пунктом 1.9 спірного договору сторонами погоджений строк кредитування (строк дії договору) 1 рік, а отже строк договору про надання фінансових послуг № 2112969153727 від 09 травня 2021 року закінчується 09 травня 2022 року. Таким чином із врахуванням загальної позовної давності тривалістю у три роки, строк позовної давності за договором про надання фінансових послуг № 2112969153727 від 09 травня 2021 року спливає 09 травня 2025 року, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Крім того п.12,19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що строки позовної давності на час дії карантину продовжуються, а на час воєнного стану зупиняються. З огляду на викладене позов є обґрунтованим, позовні вимоги доведенні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у зазначеній справі надавало адвокатське об`єднання АО «Лігал Ассістанс», до позову долучено заявка на надання юридичної допомоги з розрахунком вартості наданої послуги та акт про надання юридичної допомоги від 07.06.2024 року, згідно якого підтверджено виконання робіт та прийняття такої роботи позивачем. Згідно розрахунку витрати на професійну правничу допомогу становлять 13000 грн. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). З урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір вказаних позивачем витрат на правничу допомогу, є завищеним у відповідності із співмірним виконанням адвокатських робіт, а тому вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково в розмірі 8000 грн.

Outcome: approved