Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Чайковська Р.А. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 174 999,93 грн. Адвокат Чайковська Р.А. позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з судовим наказом, виданим Богунським районним судом м. Житомира 20.07.2017, з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.09.2018 змінено розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки, та ухвалено стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Представник позивача посилається на те, що аліменти на утримання доньки сплачувались відповідачем не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 01.09.2025 згідно з довідкою державного виконавця борг зі сплати аліментів становить 116666,62 грн, а також відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови державного виконавця відповідачу нарахований штраф 58333,31 грн, а відтак представник позивача вказує, що борг зі сплати аліментів становить 174999,93 грн. Заборгованість зі сплати аліментів виникла за період з січня 2020 по серпень 2025, згідно з проведеним розрахунком пеня нарахована в розмірі 1198924,42 грн, проте на підставі ст. 196 СК України представник [PERSON] просить стягнути на користь [PERSON] неустойку в розмірі 100 % заборгованості по аліментах в сумі 174999,93 грн. ІІ. Процедура і позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 10.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів неодноразово направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 30), однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою», а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що копію процесуального рішення отримав (а.с. 36-37, 42-43). Крім того, 25.11.2025 копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів були направлені за фактичним місцем проживання відповідача, вказаним ним у справі № 295/8081/18, про зміну розміру аліментів, в якій він брав безпосередню участь, - [ADDRESS] (а.с. 45-47), проте поштове відправлення повернулось на адресу суду не врученим 11.12.2025 з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою», а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що копію процесуального рішення отримав. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Заяви по суті справи до суду також не надходили, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження (а.с. 9). Зі змісту рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.09.2018, справа № 295/8081/18, вбачається, що розмір аліментів, які стягнуті за судовим наказом, виданим 20.07.2017 Богунським районним судом м. Житомира, змінений та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-13). Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57547737 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки утворилась за період з січня 2020 по серпень 2025 і станом на 01.09.2025 становить 174999,93 грн, з яких 116666,62 грн - заборгованість за виконавчим листом, 58333,31 грн - штраф, накладений на підставі п. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 14-16). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В статті180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Нормами ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. В постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 та від 10.01.2024 у справі №359/240/21сформульований правовий висновок, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, який є обов`язковим для врахування судами відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Отже, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що за період з 01.01.2020 по 31.08.2025 у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки за виконавчим листом, яка становить 116666,62 грн (а.с. 14-16), що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, не заперечував, що має заборгованість зі сплати аліментів, не оспорював її розмір, не навів аргументи та докази на їх підтвердження, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, що є його процесуальним обов`язком. До позовної заяви позивачем долучений розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини (а.с. 17-24), яка нарахована за період з 01.01.2020 по 01.09.2025, який здійснений на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, за формулою: заборгованість по аліментах, яка виникла в поточному місяці, Х на 1% (розмір пені) Х на кількість днів прострочення (від дня виникнення прострочення зі сплати аліментів до 01.09.2025). Щомісячний платіж по аліментах, який не був сплачений в поточному місяці, який перетворився в заборгованість і на який нарахована пеня, відповідає сумам, які наведені державним виконавцем в розрахунку заборгованості по аліментах, у відповідній графі, в якій зазначається борг по аліментах в поточному місяці, що суд визнає правильним. Загальний розмір пені обчислений шляхом додавання нарахованої неустойки за кожен місяць, за який виникла заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом, і становить 11981924,42 грн. Також зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику нарахований штраф в сумі 58333,31 грн. Відповідно до абзаців 3, 5 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. За змістом абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на те, що штраф, накладений в порядку ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає стягненню в порядку, передбаченому нормами зазначеного закону, і перераховується стягувачу, а максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром штрафу, а відтак є невірним розрахунок представника позивача, згідно з яким загальний розмір пені обрахований шляхом додавання пені, яка дорівнює сумі 100% заборгованості (116666,62 грн) і штрафу (58333,31 грн), що склало 174999,93 грн. Беручи до уваги те, що відповідач допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для нарахування пені, розмір нарахованої пені перевищує суму самої заборгованості, на відповідача накладений штраф в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто застосовані заходи, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак максимальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, становить 58333,31 грн (16666,62 грн (сума заборгованості) - 58333,31 грн (накладений штраф), а тому суд не наводить в рішенні відповідні розрахунки пені в повному обсязі, що є недоцільним. За правилами ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Разом з тим, підстав для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів судом не встановлено, оскільки відповідач про наявність таких обставин не заявляв, доказів на їх підтвердження не надавав. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги те, що відповідач допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, а відтак на підставі положень ст. 196 Сімейного кодексу України суд дійшов переконливого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, яка утворилась станом на 01.09.2025, в розмірі 58333,31 грн. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, який є мінімальним, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення пені по аліментах позивачка звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved