Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини між нею та ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ» з 11.08.2025 на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що звернулась до Кропивницької філії Кіровоградського обласного центру зайнятості з метою отримання статусу безробітного, на що їй відмовлено. Відповідно вже до письмової відмови у наданні статусу безробітного від 26.09.2025 року №-3/01-41/02 під час перевірки інформації про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб виявлено, що вона перебуває у трудових відносинах з ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ»(ЄДРПОУ 37921373) з 01.10.2012 року, а дата звільнення - відсутня. Тобто, існує факт зайнятості, що впливає на надання статусу зареєстрованого безробітного. Дійсно перебувала у трудових відносинах з ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ» з 01.10.2012, на роботу була прийнята за сумісництвом, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, та про що не було зроблено запис у трудову книжку. Проте, з червня 2013 року, фактично перестала виконувати роботу та отримувати заробітну плату від ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ», що підтверджується довідками форми ОК-5 та OK-7. Про те, що на сьогоднішній день ще перебуває у трудових відносинах з ТОВ «УКР- ЕКО-ТРАНЗИТ» дізналася після відмови у наданні статусу безробітного. Беручи до уваги, вищезазначене та те, що фактично не виконує роботу та не отримую заробітну плату від ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ», на офіційну адресу ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ» було направлено лист із заявою про звільнення та проханням видати 1відповідний наказ про звільнення від 11.08.2025, який був повернутий за закінченням терміну зберігання. 13.10.2025 повторно направила лист із заявою про звільнення, але відповіді не отримала. Просить визнати припиненими трудові відносини з 11.08.2025 на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався правом на надання відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, сформовані засобами автоматичних систем Пенсійного фонду Україну позивача 01.10.2012 року прийнято на роботу в ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ». Водночас, наказ про прийняття позивача на роботу - відсутній. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1291333 ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ» зареєстрований (ЄДРПОУ 37921373, вул. Григоровича-Барського, 3, м. Київ). Згідно з довідкою Пенсійного фонду України (форма ОК-5) ТОВ «УКР-ЕКО-ТРАНЗИТ», проводило нарахування виплат на користь позивача з жовтня по червень 2013 року, надалі відомості про нарахування відсутні. Позивач направив Відповідачу поштовим зв`язком двічі заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, однак згідно трек-номеру повернуто відправнику «за закінченням встановленого терміну зберігання». Докази щодо надання відповіді на заяву позивача - відсутні. Суд керується такими нормами права. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно зі ст. 47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 р. у справі № 758/1861/18 вказано, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач має право на вільний вибір роботи, що включає право на розірвання трудового договору в порядку статті 38 КУпАП. Трудові відносини між позивачем та Товариством фактично припинені, проте Позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про припинення трудового договору на підставі ч. 1 ст. 38 КУпАП, слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved