Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані комунальні послуги в розмірі 41366,46 грн; інфляційні втрати в сумі 2192,85 грн, 3% річних в сумі 825,73 грн; та судові витрати в розмірі 2580,02 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки міста Харкова на підставі розпоряджень Харківського міського голови. Відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати за надані послуги станом на 01.09.2025 у відповідачей утворилась заборгованість у загальному розмірі 41366,46 грн, яка складається з заборгованості: - за послуги з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період з 01.01.2017 по 30.09.2023 у розмірі 40727,55 грн; - з абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.09.2022 по 30.09.2023 в розмірі 297,96 грн; - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання з 01.02.2023 по 30.09.2023 у розмірі 340,95 грн. Крім того, в зв`язку з порушенням зобов`язань на наявну заборгованість позивачем нараховано за період до лютого 2022 року інфляційні втрати у розмірі 2192,85 грн та три відсотки річних у розмірі 825,73 грн. Виходячи з викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з 'явився, у поданому позові просила розглянути справу без її участі. 03.11.2025 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідачем було добровільно сплачена заборгованість в межах позовної давності, а саме за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 30.09.2023 у розмірі 37452,09 грн, за абонентське обслуговування з 01.01.2017 по 30.09.2023 у розмірі 297,96 грн, за послугу з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання за період з 01.02.2023 по 30.09.2023 у розмірі 340,95 грн, що підтверджується квитанціями, долученими до відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач зазначає, що розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних втрат, доданий позивачем до позову, не є зрозумілим та достовірним, оскільки з нього не вбачається яким чином позивач розраховував ці втрати та не доведено їх розмір. Позивач у своєму розрахунку зазначає підсумкові коефіцієнти, походження яких, на думку відповідача, невідомо та не зрозуміло, як вони розраховані. Крім того, відповідачем [PERSON] 03.11.2025 подана заява про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову, врахувати доводи, викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.10.2025 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Суд зазначає, що у поданому відзиві на позов відповідачі даний факт не оспорюють, а тому суд вважає його встановленим. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідачів оплачувати комунальні послуги, які надані позивачем та, відповідно, спожиті ними. Вирішуючи питання щодо періоду, за який відповідачами має бути виконаний обов`язок щодо оплати за спожиті комунальні послуги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 09.10.2025 отже період виникнення заборгованості, який охоплюється загальним строком позовної давності починається з 09.10.2022. Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено вищенаведеним пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) введено в Україні з 12.03.2020 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, та діяв він до 30.06.2023, що визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 (зі змінами та доповненнями). Крім того, 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Виходячи з викладеного, весь загальний строк позовної давності, який рахується до дня звернення до суду підпадає в період, протягом якого перебіг цього строку було зупинено, спочатку в зв`язку із введеним карантином, а потім у зв`язку із воєнним станом. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено, а перебіг позовної давності відновився 04.09.2025. Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивач звернувся з позовом 09.10.2025, після відновлення перебігу позовної давності , суд вважає, що вимоги позивача, за період з січня 2017 по квітень 2017 включно виходять за межі позовної давності та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до квитанцій від 03.11.2025 [PERSON] сплатила на рахунок КП «Харківські теплові мережі» 37 452,09 грн за теплопостачання за період з 01.04.2017 по 30.09.2023; 297,96 грн за абонентське обслуговування за період 01.01.2017 по 30.09.2023; 340,95 грн за обслуговування ВБС теплопостачання за період 01.02.2023 по 30.09.2023. Зазначені квитанції долучені [PERSON] до відзиву на позовну заяву. Таким чином, враховуючи, що заборгованість, що не виходить за межі строків позовної давності була сплачена відповідачем [PERSON] в повному обсязі, в цій частині позову також належить відмовити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення нарахованих за період до лютого 2022 року інфляційних втрат у розмірі 2192,85 грн та трьох відсотків річних у розмірі 825,73 грн суд зазначає наступне. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, твердження відповідача, викладені у відзиві про те, що розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних наданий позивачем є незрозумілим та суперечливим, з чим також погоджується суд, позивачем не були спростовані ані шляхом надання додаткових пояснень щодо точності розрахунку, ані шляхом надання іншого розрахунку. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних також не підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed