Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

01 вересня 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 19.01.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 997551296 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. На підставі вказаного договору відповідач отримав грошові кошти в сумі 15 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в договорі. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір Факторингу №05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 997551296. В подальшому, 08.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло згідно Реєстру боржників право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 997551296 в сумі 53 100 грн, з яких 15 000 грн заборгованість за тілом кредиту та 38 100 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 в сумі 53 100 грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений законом строк не подано. Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. В ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Установлено, що 19.01.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 997551296 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику кредитні кошти в сумі 15 000 грн строком 29 днів зі сплатою відсотків за Дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування. Договір підписано електронним підписом відповідача, електронний підпис відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора MNV74М8S. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 15 000 грн від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на його картковий рахунок підтверджується платіжним дорученням ТОВ Манівео швидка фінансова допомога» від 19.01.2021 та листом АТ «Акцент-Банк» від 07.10.2025, що на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 19.01.2021 було зараховано кошти в сумі 15 000 грн. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі, які виникнуть у майбутньому. 28.11.2019 року додатковою угодою №19 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року та викладено договір у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року. 31.12.2021 року додатковою угодою №27 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року. 31.12.2022 року додатковою угодою №31 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року. 31.12.2023 року додатковою угодою №32 до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 126 від 23.03.2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 на суму 34 125 грн, з яких: 15 000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 19 125 грн заборгованості за відсотками. 05.08.2020 року між до ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 03.08.2021 додатковою угодою №2 до договору факторингу №05/0820-01 строк дії договору продовжено до 31.12.2022. 30.12.2022 додатковою угодою №3 до договору факторингу №05/0820-01 строк дії договору продовжено до 30.12.2024. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 на суму 53 100 грн, а саме: 15 000 грн - за основною сумою боргу, 38 100 грн за відсотками. 08.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Реєстру боржників від 08.07.2025 року до Договору факторингу №08/07/25-Е, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 на суму 53 100 грн, а саме: 15 000 грн - за основною сумою боргу, 38 100 грн за відсотками. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 до відповідача [PERSON] . Перевіряючи обгрунтованість заявленої позивачем суми заборгованості, суд керується таким. Згідно розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідачу нараховувались проценти за період з 19.01.2021 по 23.03.2021, відомості про оплату за кредитом боржником відсутні. Пунктами 1.2., 1.3 кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 29 днів від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Відомості про продовження строку кредитної лінії відповідачем (його пролонгації відповідно до вказаних умов з наданням оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування) відсутні. Крім цього, додатком №1 до договору передбачена орієнтовна загальна вартість кредиту та відсотків за дисконтною процентною ставкою та за базовою процентною ставкою у відповідності до п.1.4.3 кредитного договору. З вказаного слідує, що в разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в передбаченому цим періодом порядку, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 22 395 грн, з яких: 15 000 грн сума кредиту та 7 395 грн відсотків. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] не здійснив жодної оплати за кредитом у встановлений строк Дисконтного періоду. Отже, нарахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсотків після 17.02.2021 (закінчення дисконтного періоду) суперечить закону так само як і нарахування в подальшому таких відсотків іншим правонаступником. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст.1050 ЦК України. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 997551296 від 19.01.2021 в сумі 22 395 грн, з яких: 15 000 грн сума кредиту та 7 395 грн відсотки. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 021 грн 65 коп. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, оскільки позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial