Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначено наступне. 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 72315827. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.07.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30656,00 грн., з яких: 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21656,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 72315827 в розмірі 30656,00 грн., з яких: 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21656,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29965-12/2022. 31.05.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31052023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31052023 від 31.05.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38970,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28970,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 29965-12/2022 в розмірі 38970,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28970,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30149-12/2022. 31.05.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31052023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31052023 від 31.05.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27270,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20270,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 30149-12/2022 в розмірі 27270,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20270,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договорами у загальному розмірі 96896,00 грн. та судові витрати в сумі 3028,00 грн. 18.11.2024 відповідач через свого представника подала засобами підсистеми «Електронний Суд» ЄСІТС відзив на позовну заяву, в якому заперечувала щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути понесені відповідачем витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої заперечення обґрунтовувала відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів існування та розміру заборгованості, а саме, первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відсутністю у позивача прав вимоги за договором позики № 72315827, посилаючись на відсутність зобов`язань між первісним кредитором та відповідачем на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, а також нарахуванню процентів поза межами строку кредитування по всім договорам, за якими відбувається стягнення. 25.11.2024 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відмовити відповідачу у стягненні витрат на правничу (правову) допомогу, проводити засідання за відсутності представника позивача. 19.03.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про долучення пояснень у справі, в якій відповідач частково визнає позовні вимоги у загальному розмірі 27625,00 грн., що складаються з заборгованості у розмірі 16250,00 грн. за кредитним договором № 29965-12/2022 та у розмірі 11375,00 грн. за кредитним договором № 30149-12/2022. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. Судові витрати розподілити між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. 28.03.2025 позивачем подані додаткові пояснення, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Через свого представника подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 72315827. Пунктом 2.1 договору № 72315827 встановлено суму позики у розмірі 9000,00 грн. П. 2.2 договору № 72315827 визначено строк позики (строк договору) 30 днів. П. 2.3 договору № 72315827 сторонами узгоджено фіксовану денну процентну ставку у розмірі 2,5% в день. Відповідно до п.2.3 договору № 72315827 та додатку № 1 договору № 72315827 орієнтовна загальна вартість позики становить 12375,00 грн., що складається з тіла кредиту 9000,00 грн., процентів за користування кредитом 3375,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбуття вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до п.1.1 договору факторингу № 14/06/21: за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги строк виконання за якою настав до третіх осіб Боржників. При цьому, відповідно до преамбули договору факторингу № 14/06/21, Боржники позичальники Клієнта, яким Клієнт надав позику, тобто, які мають зобов`язання перед Клієнтом згідно з Договорами позики щодо внесення основної суми боргу (кредиту), плати за кредитом (плати за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, а також будь-які представники Боржника, повірені, правонаступники, поручителі, інші особи, що взяли на себе обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання щодо сплати заборгованості замість боржника. Таким чином, даним договором факторингу № 14/06/21 передбачено право відступлення вимоги, яке вже існувало на момент вчинення даного договору факторингу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17, у зв`язку з наведеним не можна цілком погодитися з висновком апеляційного господарського суду про те, що «чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог»: це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №910/11965/16, від 04.11.2021 року у справі №910/18029/16, тощо. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що позивач не набув прав вимоги за договором позики № 72315827, а отже заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики № 72315827 відсутня. 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29965-12/2022. Відповідно до п.1.1 кредитного договору № 29965-12/2022, Товариство надає Клієнту фінансовий кредиту у розмірі 10000,00 грн. Пунктом 1.2 кредитного договору № 29965-12/2022 визначено строк кредитування 25 днів (до 19.01.2023). Пунктом 1.3 кредитного договору № 29965-12/2022 визначено добову процентну ставку 2,5%. Пунктом 3.3.3 кредитного договору № 29965-12/2022 передбачена пролонгація строку кредитування (відстрочення виконання зобов`язань) за ініціативою позичальника, шляхом сплати процентів. Додатком № 1 до кредитного договору № 29965-12/2022 визначено загальну вартість кредиту у розмірі 16250,00 грн., що складається з 10000,00 грн. тіла кредиту та 6250,00 грн. відсотків. 26.12.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30149-12/2022. Відповідно до п.1.1 кредитного договору № 30149-12/2022, Товариство надає Клієнту фінансовий кредиту у розмірі 7000,00 грн. Пунктом 1.2 кредитного договору № 30149-12/2022 визначено строк кредитування 25 днів (до 19.01.2023). Пунктом 1.3 кредитного договору № 30149-12/2022 визначено добову процентну ставку 2,5%. Пунктом 3.3.3 кредитного договору № 30149-12/2022 передбачена пролонгація строку кредитування (відстрочення виконання зобов`язань) за ініціативою позичальника, шляхом сплати процентів. Додатком № 1 до кредитного договору № 30149-12/2022 визначено загальну вартість кредиту у розмірі 11375,00 грн., що складається з 7000,00 грн. тіла кредиту та 4375,00 грн. відсотків. Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов обох кредитних договорів: кредитного договору № 29965-12/2022 та кредитного договору № 30149-12/2022, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 31.05.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31052023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Відповідно до наявних в матеріалах справи витягів з реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набула право вимоги за кредитним договором № 29965-12/2022 та кредитним договором № 30149-12/2022. Разом з тим, суд не може погодитись з розмірами заборгованості за даними кредитними договорами, що були нараховані первісним кредитором, ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ», та передані позивачу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за обома кредитними договорами кредитним договором № 29965-12/2022 та кредитним договором № 30149-12/2022 не виконав, у передбачений у договорах строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу та нарахованими відсотками за час користування кредитними коштами в межах строку кредитування. Відповідно до умов п.1.2 обох кредитних договорів, строк кредитування спливав 19.01.2023. Таким чином, станом на 19.01.2023 року заборгованість за Кредитним договором №29965-12/2022 складала 16250,00 грн., що складається з 10000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6250,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування. Аналогічно, за Кредитним договором №30149-12/2022 заборгованість складала 11375,00 грн., що складається з: 7000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4375,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування. Відповідач в наданих суду поясненнях визнає даний розмір заборгованості. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 частини 1статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у пункті 35 Постанови. Окрім того, у пункті 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини 1статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини 1статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем разом з відповіддю на відзив вбачається, що первісний кредитор, 20.01.2023 року перевів заборгованість в прострочену по обом кредитним договорам - Кредитному договору № 29965-12/2022 та Кредитному договору № 30149-12/2022, та продовжував нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини1статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, що були нараховані по кредитному договору № 29965-12/2022 та кредитному договору № 30149-12/2022 після закінчення строку кредитування, тобто, починаючи з 20.02.2023 року - відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у загальному розмірі 27625,00 грн., що складається із заборгованості: 1) за договором № 29965-12/2022 від 26.12.2022 року у розмірі 16250,00 грн. (10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6250,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом); 2) за договором № 30149-12/2022 від 26.12.2022 року у розмірі 11375,00 грн. (7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4375,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 863,28 грн. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідач ставить вимогу стягнути з Позивача понесені нею судові витрати, а саме: витрати , пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 7000,00грн. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, виконану адвокатом роботу, тощо, на думку суду такі витрати позивача були неминучими, а отже, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує відповідачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 5004,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial