Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] , позивачка), в інтересах якої діє представниця адвокатка Гренджа В.Ю., звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів. В обґрунтування позову посилалась на те, що сторони перебували в шлюбі під час якого, [INFO] , у них народилась спільна дитина син [PERSON] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Цим же судовим рішенням з відповідача на користь позивачки, на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно. [PERSON] не сплачував своєчасно аліменти, допустив виникнення заборгованості, у зв`язку з чим позивачка нарахувала за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року неустойку в сумі 19 345,50 грн, яку просить стягнути з відповідача. Відповідач, в інтересах якого діє представник адвокат Рішко С.І., подав відзив на позов, яким фактичні обставини щодо перебування сторін у шлюбі, народження спільної дитини [PERSON] , розірвання шлюбу й стягнення аліментів на зазначену дитину в сумі 1 000 грн щомісячно визнав. Ствердив, що в період з 12.03.2018 по 30.06.2021 [PERSON] своєчасно в повному обсязі сплачував аліменти в установленому розмірі. В подальшому виникла заборгованість за аліментами через зміну їх розміру, внаслідок зміни розміру прожиткового мінімуму. Вказав, що за період з жовтня 2022 по липень 2023 року за прострочення сплати аліментів могла бути нарахована пеня в сумі 11 722,82 грн. Просив провадження в справі закрити через відсутність предмету спору. В судове засідання, призначене на 09 січня 2026 року сторони та їх представники не з`явились. Представниця позивачки адвокатка Гренджа В.Ю. подала заяву 09.01.2026, якою просила провести розгляд справи без участі сторони позивача, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Рішко С.І. заявою від 09.01.2026 просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача, підтримав викладену у відзиві на позов позицію й просив відмовити в задоволенні позову. Оскільки явка учасників не визнавалась обов`язковою, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності сторін і їх представників, та вирішення справи за наявними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України оскільки розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши, наявні в матеріалах справи докази, встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини. Позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] з 26.10.2013 по 12.06.208. Під час перебування в шлюбі в сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 в справі № 302/272/18 шлюб між сторонами було розірвано. Цим же рішенням з відповідача на користь позивачки, на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн, але не менше 50% чинного до застосування розміру прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 (а.с. 5, 6) та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 7). Позивачка 27.04.2023 уклала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 10, 11) та паспортом громадянина України (а.с. 13). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частинами першою та другою статті 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Частиною першою статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.09.2025 № 8644/24.11-38 (а.с. 8, 9) нарахування аліментів було розпочато з 12.03.2018 й до липня 2021 заборгованість зі сплати аліментів не виникала. Водночас в подальшому розмір аліментів змінився, що було обумовлено зростанням рівня прожиткового мінімуму. Так з серпня 2021 року розмір аліментів був збільшений до 1 006,50 грн, з грудня 2021 року до 1 050,00 грн, в липні 2022 року 1 100,50 грн, з серпня 2022 до 1 372,00 грн, а з грудня 2022 року 1 416,50 грн. Зазначені відомості узгоджуються з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 28.10.2025 №2662/24.11-38 (а.с. 35, 36). Суд зауважує, що в зазначеному розрахунку, відомості якого не заперечувались учасниками відображена інформація про щомісячну сплату [PERSON] аліментів у розмірі 1 000,00 грн по серпень 2025 року. З поданих учасниками справи доказів суд установив, що з липня 2021 року відповідач почав допускати заборгованість зі сплати аліментів, очевидною причиною якого було збільшення розміру прожиткового мінімуму. Приписами частини першої статті 196 СК України унормовано, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач не посилався на наявність певних непереборних обставин, які унеможливили сплату аліментів, у визначеному судом розмірі. При цьому необізнаність [PERSON] із зміною розміру прожиткового мінімуму не є обставиною, яка виключає вину останнього в допущенні заборгованості. Суд не установлює форми вини відповідача, позаяк форма вини не має значення для розв`язання цього спору. Унаслідок допущення заборгованості зі сплати аліментів стягувач вправі нарахувати пеню, відповідно до зазначених нормативних приписів. У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Розглядаючи цю справу в межах позовних вимог, суд враховує, що позивачкою нараховано неустойку (пеню) за допущення заборгованості зі сплати аліментів за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року та при цьому розмір заявленої до стягнення пені позивачкою обмежено сумою 19 345,50 грн. З врахуванням позицій сторін, встановивши факт допущення прострочення сплати аліментів, з`ясувавши наявність підстав для нарахування неустойки суду належить розрахувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, в межах заявлених позовних вимог. Розрахунок позивачки не може бути врахований судом, оскільки в ньому неправильно визначено періоди існування заборгованості зі сплати аліментів і не враховано обмеження розміру пені 100 відсотками розміру заборгованості. З тих же підстав суд відхиляє розрахунок розміру неустойки, зроблений стороною відповідача. Обчислюючи суму заборгованості зі сплати аліментів та розраховуючи період її нарахування, який обмежений строком існування заборгованості, суд ураховує, що аліментні платежі за кожен місяць є однорідними. Зазначення призначення платежу аліментів за визначений місяць не є обставиною, яка виключає можливість зарахування її для погашення боргу зі сплати аліментів за попередні місяці. Відтак сплачена сума аліментів у певному періоді в першу чергу спрямовується на погашення існуючої заборгованості за попередні періоди. Інакший порядок зарахування аліментів не в повній мірі відповідав би принципу розумності, який притаманний цивільному законодавству. З врахуванням наведеного суд бере до уваги, що станом на початок періоду нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів, обраного позивачкою, яким є жовтень 2022 року, заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла внаслідок зростання розміру прожиткового мінімуму в період з липня 2021 року по вересень 2022 року, становила 1 227,00 грн. Розраховуючи неустойку суд зважає на те, що сторонами не надано відомостей щодо дат сплати аліментів, відтак за такі суд бере дату останнього дня відповідного місяця, виходячи з відомостей про погашення боргу в цьому періоді. Судом проведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. МісяцьНараховано аліментів, грнСплачено аліментів, грнЗалишок боргу за період, грнБорг з наростаючим, грнКількість днів у періодіРозмір неустойки за період, грн Вер.22 1227 Жов.2213721000372159931495,69 Лис.2213721000372197130591,3 Гру.221416,51000416,52387,531740,13 Січ.231416,51000416,5280431869,24 Лют.231416,51000416,53220,528901,74 Бер.231416,51000416,53637311127,47 Кві.231416,51000416,54053,5301216,05 Тра.231416,51000416,54470311385,7 Чер.231416,51000416,54886,5301465,95 Лип.231416,51000416,55303311643,93 РАЗОМ10437,20 Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, з врахуванням принципу диспозитивності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 10 437,20 грн. З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial