Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

01 вересня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «Кей-Коллект» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява подана представником позивача [PERSON] через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд». Позов обґрунтовано тим, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11235438000, відповідно до умов якого відповідачу було надано кошти у розмірі 30 000 доларів США (що в еквіваленті на день видачі кредиту становило 151 500,00 гривень) строком до 16 жовтня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 16 жовтня 2007 року укладено договір поруки № 11235438000/п. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Коллект» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором № 11235438000, а ТзОВ «Кей-Коллект» набуло прав кредитора за кредитним договором. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2012 року позовні вимоги ТзОВ «Кей-Коллект» задоволено, та стягнуто солідарно із [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11235438000 у розмірі 268 956,22 грн. Станом на 23 лютого 2022 року сума інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на розмір заборгованості [PERSON] і [PERSON] , становить 169 970,83 гривень, що включає: 39 547,62 гривень - 3 % річних; 130 423,21 гривень - сума, що виникла через інфляційні витрати на кредитну заборгованість. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь ТзОВ «Кей-Коллект» три проценти річних та інфляційні втрати, розраховані на підставі ст. 625 ЦК України, за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № 11235438000 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 169 970,83 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ТзОВ «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог до [PERSON] на підставі п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Представник позивача ТзОВ «Кей-Колект» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу останнього відомого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу останнього відомого місця проживання. Відповідача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідає вимогам ч. 10 ст.187, ч. 11 ст.128 ЦПК України. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11235438000, згідно умов якого банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000 доларів США 00 центів та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума дорівнює еквіваленту 151 500 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору. Позичальнику у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 16 жовтня 2028 року, якщо тільки не застосується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Коллект» укладено договір факторингу №2. Відповідно до п. 1.1 Договору за цим договором клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах , визначених цим договором. Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2012 року позовні вимоги ТзОВ «Кей-Коллект» задоволено, та ухвалено: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-колект» - 268 956,22 гривень (що еквівалентно 33 717,73 дол. США) за договором кредиту; стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Кей-колект» - по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року (справа № 916/190/18) зазначено, що «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.». Суд зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №11235438000 від 16 жовтня 2007 року визначена заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 червня 2012 року та становила 268 956,22 гривень. Грошове зобов`язання відповідача перед ТзОВ «Кей-Коллект» не припинене та продовжує існувати. Отже, встановивши, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Кей-Коллект» інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на розмір заборгованості [PERSON] , становить 169 970,83 гривень, що включає: 39 547,62 гривень 3 % річних; 130 423,21 гривень - інфляційні витрати на кредитну заборгованість. Період розрахунку з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 року в справі №924/532/19. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, наявність простроченого грошового зобов`язання відповідача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Також суд ураховує, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав, а тому позов ТзОВ «Кей-Коллект» до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Частиною 1ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2422,40 гривень судового збору.

Outcome: approved