Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач ТОВ «УкрКредит Фінанс» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. Позовна заява обґрунтована тим, що 28.05.2023 між ТОВ «УкрКредит Фінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № 1213-2003 на суму 12 000 грн. Кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, що складають єдиний договір. Так, Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 12 000 грн., строк кредитування 300 днів, знижена % ставка 2,5 % в день, стандартна ставка 3% в день. Однак, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 15.07.2024 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 112 465,20 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12 000 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 100 465 грн. 20 копійок. Проте застосовуючи програму лояльності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 52465,20 грн. з яких 12 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 48 000 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідач відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. 28 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1213-2003, який разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Також між сторонами погоджено графік платежів. Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А5226 для підписання кредитного договору №1213-2003 від 28.05.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачеві кредит в сумі 12000 грн на особисті потреби, строк кредитування - 300 днів; відсоткова ставка стандартна 3,00 % в день. Сторонами погоджено вартість кредиту 120 000 грн, що включає відсотки за користування кредитом. Реальна процентна ставка на дату укладення договору 572 465,00 %. Видача кредитних коштів в сумі 12 000,00 грн [PERSON] згідно з кредитним договором № 1213-2003 від 28.05.2023 підтверджена листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», довідкою про перерахування суми кредиту. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використав кредитні кошти, однак, умов договору не виконав і не погасив борг. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Позиція щодо застосування норм ЗУ "Про електронну комерцію" викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з того, що між ТОВ «УкрКредит Фінанс» та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір у формі електронного документа із застосуванням одноразового ідентифікатора. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статтею 639 Цивільного кодексу України, такий правочин прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 12 000 грн підтверджується належними доказами, зокрема довідкою про перерахування коштів та листом банківської установи. Оскільки відповідач не надав доказів повернення основної суми боргу, вимога про стягнення 12 000 грн 00 коп. є законною та обґрунтованою. Водночас, розглядаючи вимогу про стягнення відсотків у розмірі 48 000 грн., суд зазначає, що встановлена договором ставка у розмірі 3% на день призвела до нарахування суми, яка у декілька разів перевищує основний борг. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, споживачі мають право на захист від несправедливих практик та умов договорів. Крім того, Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року визначає, що практика вважається несправедливою, якщо вона суперечить вимогам професійної сумлінності та істотно спотворює економічну поведінку споживача. Нарахування відсотків, які в декілька разів перевищують суму основного зобов`язання, за своєю природою є несправедливим та покладає на споживача надмірний тягар, що не відповідає засадам розумності та добросовісності цивільних відносин. Вказаний підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.11.2025 у справі №932/6206/24, де суд вказав на необхідність дотримання балансу інтересів сторін кредитного договору та неприпустимість покладення на позичальника надмірного боргового навантаження через нарахування неспівмірних відсотків. Враховуючи тривалість прострочення та необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає за необхідне обмежити розмір відсотків, що підлягають стягненню, сумою 24 000 грн 00 коп., що відповідає подвійному розміру тіла кредиту та є справедливою мірою відповідальності. Таким чином, загальна сума до стягнення становить 36 000 грн 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 68,62%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 662 грн 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial