Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

15.09.2025 Служба у справах дітей Тиврівської селищної ради звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Батько в свідоцтві про народження дитини записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати дитини [PERSON] відповідно до повідомлення ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 10.09.2025 № 265330-2025, нанесла своїй малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , тілесні ушкодження по всьому тілі, у вигляді подряпин, синців, рубців, тим самим заподіявши йому сильного фізичного болю та моральних страждань, після чого малолітній втік з дому та в подальшому доставлений до КНП "Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня" Вінницької обласної Ради. Слідчим ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження № 12025020080000229 від 10.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України. Відповідно до вказаного повідомлення складено акт оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , висновок - дуже небезпечно. 10.09.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання щодо негайного відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та подано клопотання до виконавчого комітету Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області щодо затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. На засіданні виконавчого комітету Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення від 10.09.2025 № 145 "Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та затвердження висновку щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. "Центром надання соціальних послуг" Тиврівської селищної ради послуга соціального супроводу не надавалась. Мати дитини [PERSON] не забезпечила дитині безпечні умови проживання, належне харчування, що спровокувало поведінку голодної дитини до вчинення крадіжки продуктів харчування. Просить постановити рішення про відібрання без позбавлення батьківських прав дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] . Ухвалою суду від 18.09.2025 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Тиврівської селищної ради. 02.12.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про визнання позову та пояснення по суті справи, у якій остання зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вона не заперечує проти відібрання дитини без позбавлення її батьківських прав, оскільки вважає цей захід на даний час вимушеним та необхідним в інтересах самої дитини та безпеки оточуючих. Зазначає, що її син [PERSON] , повністю вийшов з-під батьківського контролю. Незважаючи на всі намагання її та її чоловіка (вітчима [PERSON] ) налагодити контакт, дитина ігнорує будь-які правила співжиття в родині, демонструє стійку асоціальну поведінку та агресію. [PERSON] протиставляє себе родині, не вважає себе її членом, відкрито заявляє про небажання підкорятися батькам. Він потрапив під вкрай негативний вплив сторонніх осіб та сумнівних інтернет-спільнот, що призвело до деформації його психіки та сприйняття реальності. Вона усвідомлює, що подальше перебування [PERSON] вдома, де він відчуває повну безкарність і продовжує спілкуватись з негативним оточенням, може призвести до вчинення ним більш тяжких правопорушень і злочинів. Він потребує фахової психологічно-педагогічної корекції в умовах спеціалізованого закладу, яку вона самостійно забезпечити не може. Ухвалою суду від 03.12.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що задоволення позову захистить інтереси дитини. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали, не заперечують щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Тиврівської селищної ради Васильчук М.Г. позов підтримує., повідомила, що досудове розслідування за підозрою відповідачки щодо катування сина [PERSON] триває. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що хоче повернутися до матері та вітчима, вдома почувається безпечно. Щодо події, яка сталася звинувачує себе. Суд, вислухавши учасників справи, дитину щодо якої розглядається питання щодо її відібрання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Установлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с.6). Батько дитини [PERSON] записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст.135 СК України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 10.09.2025 № 00053535485 (а.с.99) Листом СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області "Про надання інформації" від 10.09.2025 № 265330-2025 (а.с.23) повідомлено позивача, що відкрито кримінальне провадження № 12025020080000229 від 10.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, а саме [PERSON] нанесла своїй малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , тілесні ушкодження по всьому тілі, у вигляді подряпин, синців, рубців, тим самим заподіявши йому сильного фізичного болю та моральних страждань, після чого малолітній втік з дому. Відповідно до довідки-характеристики виданої Тиврівською селищною радою від 10.09.2025 № 584, відповідач [PERSON] характеризується посередньо (а.с.7). Згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Тиврівської селищної ради від 10.09.2025 № 581, до складу сім`ї відповідача входять: чоловік [PERSON] , 1981 р.н., син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син дружини [PERSON] , [INFO] (а.с.9). 10.09.2025 позивачем проведено оцінку рівня безпеки дитини [PERSON] , 25.01.2012 і встановлено, що рівень безпеки дитини «дуже небезпечний» (а.с.16-20). Позивачем проведено перевірку та складено акт обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 10.09.2025 № 145 (а.с.13) малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в КНП "Вінницька обласна дитяча лікарня" Вінницької обласної Ради з подальшим влаштуванням до КЗ "Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" та влаштування в сімейні форми виховання. Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету Тиврівської селищної ради від 10.09.2025 № 145, затверджено висновок про відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини, виконавчий комітет селищної ради вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав (а.с.15). Згідно з характеристикою Тиврівського ліцею Тиврівської селищної ради від 11.09.2025 № 214 на учня 8-Б класу [PERSON] , останній в цілому характеризується добре, водночас у спілкуванні з ровесниками може бути конфліктний, застосовувати ненормативну лексику, схильний до дрібних крадіжок з магазинів (а.с.22). Суд погоджується з вказаним вище висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за можливе відібрати [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки такий захід відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню ним дитини, суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дитини на підставі ч. 3 ст. 170 СК України. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Разом з тим, вимоги про стягнення аліментів позивач не заявляє, а суд відповідно до положень статті 13 ЦПК України не може вийти за межі заявлених вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України на відповідача належить покласти судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved