Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини на навчання у розмірі 5 750,00 грн., у розмірі 12 600,00 грн., у розмірі 10 550,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2018року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 3 000,00 грн. (по 1 500,00 грн. на кожну дитину) до повноліття дітей, які відповідач сплачує за виконавчим провадженням, відкритим у Солом`янському ВДВС м. Києва. Після розірвання шлюбу сторін, діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. 31.07.2025 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір про навчання освітніх послуг № 102, предметом якого є надання групових та індивідуальних освітніх послуг з підготовки до Національного мультипредметного тесту за авторськими освітніми методиками на спеціалізованій онлайн платформі, вартість послуг становить 11 500,00 грн., які сплачено позивачем. 06.09.2024 року між КНУ ім.. Т. Шевченка та [PERSON] було укладено Договір № 101-ЗНО/8 в інтересах сина [PERSON] , предметом якого є навчання слухача на підготовчому відділенні для громадян України з метою підготовки за програмою підготовки до складання ЗНО з обраних дисциплін, а саме: україністка мова, англійська мова, математика, термін навчання з 16.09.2024 року до 27.04.2025 року, загальна вартість навчання становить 25 200,00 грн. 11.08.2025 року між Державним торговельно-економічним університетом та [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено Договір про навчання [PERSON] у Державному торговельно-економічному університеті № ФМТП25-D3/03-БД/17. 02.09.2025 року між Державним торговельно-економічним університетом та [PERSON] було укладено Договір № 2909д/6к-2025 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті, вартість навчання за І курс (2025-2026 навчальний рік) становить 42 200,00 грн. Вказані витрати понесено позивачем одноособово, відповідач у добровільному порядку не надає кошти на додаткові витрати на дітей, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2025року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено сторонам процесуальні права подачі письмових заяв по суті позову. Відповідач [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на те, що він сплачує аліменти у встановленому рішенням суду розмірі, однак має мінливий дохід, не маючи стабільної роботи. При цьому відповідачем зауважено, що позивач не узгодила з відповідачем місце навчання дитини, не узгодила витрати, які вимагає з нього стягнути, не повідомляла відповідачу, що вона їх планує. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 04 березня 2008 року, актовий запис № 613, та свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 17 вересня 2010 року, актовий запис № 2770. (а.с. 12,13) 26.06.2018 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/3928/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (а.с. 15-16) 22.04.2021 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/3632/18 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей сина : [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн. (по 1 500,00 грн. на кожну дитину), починаючи з 24.02.2021 року і до повноліття дітей. (а.с. 17-18) 31.07.2025 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено Договір про навчання освітніх послуг № 102, предметом якого є надання групових та індивідуальних освітніх послуг з підготовки до Національного мультипредметного тесту за авторськими освітніми методиками на спеціалізованій онлайн платформі, вартість послуг становить 11 500,00 грн., які сплачено позивачем відповідно до Виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2025 року. (а.с. 19-22) 06.09.2024 року між КНУ ім. Т. Шевченка та [PERSON] було укладено Договір № 101-ЗНО/8 в інтересах сина [PERSON] , предметом якого є навчання слухача на підготовчому відділенні для громадян України з метою підготовки за програмою підготовки до складання ЗНО з обраних дисциплін, а саме: україністка мова, англійська мова, математика, термін навчання з 16.09.2024 року до 27.04.2025 року, загальна вартість навчання становить 25 200,00 грн. Позивачем здійснено оплату в сумі 8 400,00 грн. та в сумі 1 680,00 грн., тобто в сумі 10 080 грн., що підтверджено платіжними інструкціями від 06.09.2024 року та від 20.11.2024 року. (а.с. 23 - 25) 11.08.2025 року між Державним торговельно-економічним університетом та [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено Договір про навчання [PERSON] у Державному торговельно-економічному університеті № ФМТП25-D3/03-БД/17 та 12.08.2025 року - Попередній договір № 3902здб-2025. (а.с. 26, 27) 02.09.2025 року між Державним торговельно-економічним університетом та [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено Договір № 2909д/6к-2025 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті, вартість навчання за І курс (2025-2026 навчальний рік) становить 42 200,00 грн. Позивачем здійснено оплату за навчання в сумі 21 100,00 грн., що підтверджено платіжною інструкцією від 26.08.2025 року. (а.с. 28-31) За даними Довідки, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 08.09.2022 року, займає посаду Головна медична сестра, дохід за період з 01.05.2025 року по 31.10.2025 року становить 48 000,00 грн. (а.с. 33) Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.ст.180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їїхворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст.185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Так, Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16 (провадження № 61-34801св18) погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16 (провадження № 61-4862св18) зазначено, що дитина навчається в приватній школі за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Також позивачка не довела, що придбання музичного інструменту спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19) погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчавсяу 2016-2018 навчальних роках, а також того, що дитині був рекомендований заклад «Оздоровчий СПА-Комплекс Трембіта» в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я. Цей заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем. У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 рокуу справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19) зазначено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України. Також донька сторін досягла повноліття, тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України. У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад NewBrunswikCommunitiCollege, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем. У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Пред`являючи вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату навчання дитини [PERSON] , позивач не навела мотивів вибору освітніх закладів та занять, курсів по підготовці до вступу до навчального закладу що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дитини. Навчальні заклади та вибір навчання дитиною було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. За таких обставин, понесені позивачкою витрати на оплату занять та навчання неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, докази понесення інших витрат, що є додатковими, тобто викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, позивачем до матеріалів справи не долучено. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed