Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

20 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі від доходу щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання (вхідний №47063, а.с.2-3). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з 2007 до 2010 рр. Шлюб розірваний рішенням суду від 07.10.2010. Перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, на даний час син є повнолітнім, однак продовжує навчання в Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького, де навчається на денній формі навчання, а відповідно не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач на даний час проходить службу в Збройних Силах України та отримує грошове утримання, а тому, на переконання позивача, має змогу утримувати сина [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання по суті о 11 год 00 хв 05 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.14-15). Позивач [PERSON] в судове засідання, що призначено о 11 год 00 хв 05 січня 2026 року, не з`явилася, причини не прибуття в судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на адресу місця проживання, що вказана у вступній частині позовної заяви. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ф.119 №R067066931991, документи, в тому числі і судова повітка про виклик до суду, що направлялися на адресу позивача [PERSON] , були вручені оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» особисто позивачу 27 грудня 2025 року, що підтверджується власноручним підписом позивача в означеному документі (а.с.20). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Водночас 05 січня 2026 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, проводити за її відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі (вхідний №320/26, а.с.22). Відповідач [PERSON] у судове засідання 05 січня 2026 року о 11 год 00 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву до суду не направив. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ф.119 №R067066934656, документи, в тому числі і судова повітка про виклик до суду, що направлялися на адресу відповідача [PERSON] , були вручені оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» особисто відповідачу 27 грудня 2025 року, що підтверджується власноручним підписом відповідача в означеному документі (а.с.21). У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Водночас 05 січня 2026 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, проводити за його відсутності; позовні вимоги відповідач визнає та просить стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі частини від його заробітку (вхідний №318/26, а.с.23). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як позивача, так і відповідача, висловлені письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 2007 року уклали шлюб, який цього ж дня був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області (актовий запис №480), який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2010 (а.с.7). Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд перевірив факт набрання рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси у справі №2-6450/10 законної сили шляхом використання даних Єдиного державного реєстру судових рішень і встановив, що означене судове рішення набрало законної сили (реєстраційний номер рішення: 12037797). Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, суд встановив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно безпосередньо дослідженої в судовому засіданні копії довідки №119/25 від 19.11.2025, що видана Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького, суд встановив, що [PERSON] навчається на 2 курсі означеного вищого навчального закладу на денній формі навчання факультету обчислювальної техніки, інтелектуальних та управляючих систем; дата вступу: 01.09.2024, дата закінчення: 30.06.2028 (а.с.9). Із додатку №1 від 27.05.2025 до договору про надання платної освітньої послуги №30/162-10 від 16 серпня 2024 року, що укладений між Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького в особі ректора Черевка О.В. та [PERSON] , суд встановив, що загальна вартість платної освітньої послуги за навчання здобувача [PERSON] за весь строк навчання становить 154 507 грн (а.с.10). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина законодавцем регламентовано главою 16 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України). Статтею ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З аналізу означеної норми матеріального права, суд зробив висновок, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей виникає у випадку, зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Водночас право звернення до суду про стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина має, крім безпосередньо повнолітніх дочки, сина, також і той з батьків, з ким вони проживають. Частиною 2 ст.6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Водночас ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). З огляду на означені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що син сторін [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Отже, станом на день пред`явлення позивачем позову, [PERSON] є повнолітнім сином сторін у справі. Крім того, як встановлено у судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, син сторін у справі [PERSON] , починаючи з 01.09.2024, продовжує навчання в Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на денній формі навчання, в тому числі і на платній основі. Юридичний факт, що позивач потребує матеріальної допомоги, підтверджується матеріалами цивільної справи №711/11001/25, що безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що відбулося 05.01.2026, мова йде, зокрема про додаток №1 від 27.05.2025 до договору про надання платної освітньої послуги №30/162-10 від 16 серпня 2024 року (а.с.10). Отже з аналізу фактичних обставин справи, що встановлені судом під час розгляду справи по суті і перевірені письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд встановив, що стороною позивача доведені підстави для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, які стороною відповідача не спростовані належними і допустимими засобами доказування. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування того юридичного факту, що повнолітній син цього учасника справи не потребує матеріальної допомоги в зв`язку з продовженням навчання. Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню повнолітнього сина [PERSON] суду не надав, а також не надав і доказів незадовільного стану здоров`я та (або) майнового стану та (або) перебування на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків тощо. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання повнолітнього сина та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів (аліментів) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина до часу закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку, та те, що відповідач є особою працездатного віку і має можливість надавати матеріальну допомогу, а повнолітній син потребує такої допомоги зі сторони батька, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем у спосіб, передбачений ч.1 ст.81 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд сформував правовий висновок, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не надав суду даних про неможливість надання ним матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує допомоги батьків, а позивач довела потребу в грошових коштах на утримання повнолітнього сина під час продовження ним навчання після досягнення повноліття, враховуючи обставини, викладені в ст. 182 СК України, які мають суттєве значення для вирішення справи, а також положення ст. 199 СК України, виходячи із засад розумності та справедливості,

Outcome: approved