Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №00-9905311 від 15.08.2024 у розмірі 31138,57 грн. Позов обґрунтовано обставинами: 15.08.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі в особистому кабінеті позичальника укладено кредитний договір № 00-9905311, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 8500 грн у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти, наданими позичальником. 17.02.2025 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідач не виконувала своїх зобов`язань належним чином, тому виникла заборгованість у розмірі 35388,57 грн, яка складається з: 9514,50 грн - заборгованості по тілу кредиту, 21624,07 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 4250 грн штрафні санкції. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 35388,57 грн, судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Позиція відповідача У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 27.10.2025 представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою та з клопотанням про витребування доказів. 31.10.2025 судом отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача. 03.11.2025 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволення клопотання про витребування доказів. 24.11.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані судом докази. Відповідач відзив не надала. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. Судом встановлено, що 15.08.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] в електронній формі в особистому кабінеті позичальника укладено кредитний договір № 00-9905311, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 8500 грн у безготівковій формі шляхом перерахування грошових котів на банківську карту позичальника 4149-49XX-XXXX-2693. На підтвердження перерахування коштів відповідачу позивачем надано лист-підтвердження від ТОВ «ПРОФІТГІД», відповідно до якого в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714 від 28.07.2023 та на підставі платіжних інструкцій (замовлень) відправника, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» було здійснено успішні перекази, зокрема і на платіжну карку 4149-49XX-XXXX-2693 у розмірі 8500 грн. Крім того, вказане підтверджується наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказами, а саме випискою за рахунком, відповідно до якої на карту № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] , 15.08.2024 було зараховано 8500 грн. Кредитний договір № 00-9905311 від 15.08.2024, графік платежів до нього, паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Істотні умови договору: сума кредитної лінії 8500 грн, комісія за надання кредиту 1275 грн, строк кредиту 360 днів, стандартна процента ставка - 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5%. Відповідно до п. 3.1 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на щоденній основі, починаючи з дати перерахування коштів у розмірі суми кредиту з поточного рахунку кредитодавця до дня фактичного повного повернення кредиту протягом строку дії кредитної лінії. Так, первісним кредитором з 15.08.2024 по 17.02.2025 (187 днів) відповідачу було нараховано 22363,57 грн процентів за користування кредитом за ставкою 1,45% в день. Відповідачем первісному кредитору було сплачено 1000 грн 15.08.2024, з яких: 260,50 грн за тіло кредиту, 739,50 грн за проценти. Позивачем нарахування процентів не здійснювалось. Відповідно до п. 6.4. Договору, у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Сума кредиту за яким перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 425,00 грн; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 850,00 грн; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1275,00 грн; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 850,00 грн; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 850,00 грн. Первісним кредитором нараховано штрафний санкцій у розмірі 4250 грн. 17.02.2025 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо належності Паспорта споживчого кредиту до письмової форми договору. Незважаючи на те, що законодавцем передбачена можливість фіксування правочину в кількох документах, які текстуально відтворюють волю сторін, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказана правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості та достатності, суд дійшов таких висновків. Щодо укладення кредитного договору. Суд вважає підтвердженим факт укладання кредитного договору №00-9905311 від 15.08.2024 з огляду на таке. По-перше, відповідач погодилась з умовами вказаного Договору, про що свідчить наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором. По-друге, враховуючи, що кредитний договір є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів, судом встановлено, що кредитодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача. Щодо денної процентної ставки. Вказаний договір про надання кредиту є споживчим, а тому до нього слід застосовувати ЗУ «Про споживче кредитування». Так, 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Водночас відповідно до п. 17 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону, тимчасово було встановлено, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Кредитний договір було укладено 15.08.2024, а з 20.08.2024 (241 день після набрання чинності Законом), максимальний розмір денної процентної ставки не має перевищувати 1%. У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. З огляду на це, суд вважає, що кредидотавець мав передбачити зміну правового регулювання та привести умови договору у відповідність цим змінам, як сторона, яка самостійно розробила умови, а позичальник лише приєднався до них. Отже, на переконання суду, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з позичальника, починаючи з 20.08.2024, за визначеною у розрахунку процентною ставкою. Денна процентна ставка, як уніфікований показник, містить декілька складових, зокрема у цьому конкретному випадку: проценти за користування кредитом, які розраховані за стандартною процентною ставкою 1,45% на день у загальному розмірі 44370 грн, комісія за надання кредиту 1275 грн, сума кредитної лінії у розмірі 8500 грн та строк кредитування, який складає 360 днів. Тобто, для зменшення показника денної процентної ставки до законодавчо визначеного - 1%, підлягають коригуванню та погодженню сторонами зазначені вище складові, що позбавляє суд можливості самостійно провести перерахунки за період з 20.08.2024 по 17.02.2025. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою. Наразі, в законодавчому полі існують дві контроверсійні норми щодо можливості стягнення неустойки із позичальника. Так, відповідно до п. 18 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас 22.11.2023 було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого, були внесені зміни в ЗУ «Про споживче кредитування». Так, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнено пунктом 6, відповідно до якого споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення лише у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Враховуючи, що в даній справі Договір було укладено 15.08.2024, тобто після тридцятого дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто після 23.01.2024, то в такому разі на відносини за цим договором не поширюється дія п. 6 викладеного вище, відповідно, - позичальник не звільняється від відповідальності за прострочення. У рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано, що «згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 у справі № 6-59цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). За правилами подолання колізій спеціальна норма, а також норма, що прийнята пізніше, може застосовуватись лише якщо нормативно-правові акти мають однакову юридичну силу. У разі, якщо нормативно-правові акти мають різну юридичну силу, то пріоритет має акт вищої юридичної сили. В такому випадку, навіть не зважаючи на те, що нарахована неустойка не перевищує половини суми, одержаної відповідачем, що відповідає ЗУ «Про споживче кредитування» (зі змінами від 22.11.2023), на переконання суду, пріоритет мають норми ЦК України, який має вищу юридичну силу (як основний нормативно-правовий акт цивільного законодавства, та як кодифікований законодавчий акт) перед іншими нормативно-правовими актами. Відтак, вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою задоволенню не підлягають. З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісією у розмірі 9514,50 грн. VІ. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 9514,50 грн стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 726,72 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 31138,57 грн, а задоволено 9514,50 грн, тобто на 30% (9514,50 х 100 % /31138,57 = 30 %). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 726,72 грн судового збору (2422,40 х 30 %/100%). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надається копія договору про надання правничої допомоги, додаткова угода, акт прийому-передачі наданих послуг за договором. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг за договором, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2100 грн (7000 х 30%/100%).

Outcome: partial