Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

24 жовтня 2025 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Баштанського районного суду Миколаївської області, у відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до [PERSON] про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії. В позові зазначено, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримував субсидію. За результатами верифікації виявлено, що у складі його домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників мають заборгованість за виконавчим провадженням про стягнення аліментів понад три місяці. Виконавче провадження [NUMBER] від 17 березня 2014 року, відкрите на підставі виконавчого документу, виданого Жовтневим районними судом Миколаївської області. Таким чином відповідачем було порушено обов`язок щодо повідомлення про заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, про що зазначено в заяві про призначення житлової субсидії, внаслідок чого Головним управлінням Пенсійного фонду надміру виплачено [PERSON] житлову субсидію за період з 01 травня 2023 року по 31 березня 2024 року, в розмірі 14387,96 грн. На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача надміру виплачену суму житлової субсидії, в розмірі 14387,96 грн та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечення проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.68-74). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв (а.с.67). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації із заявою №517 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. В цій же заяві зазначив, що зобов`язаний у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміна у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні, зміна в переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплата послуг на суму, що перевищує 50000 гривень, заборгованість понад три місяці за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів), протягом місяця повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення (а.с.19-20). Також 16 травня 2019 року [PERSON] подав до Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у якій зазначив, що усвідомлює, що в разі неподання інформації або подання неповних чи недостовірних відомостей про осіб, які входять до складу домогосподарства, їх доходи, майновий стан і витрати, йому може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання, та в такому разі він зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії. У декларації відповідач зазначив, що аліментні зобов`язання, які підлягають сплаті особами, що входять до складу його домогосподарства, відсутні (а.с.21-23). Відповідно до Рішень про призначення житлової субсидії від 01 червня 2023 року та 19 жовтня 2023 року №1174719122-2023-1, №1174719122-2023-2 та №1174719122-2023-4, [PERSON] призначено субсидію на ЖКП/придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за адресою: [ADDRESS] . У рішеннях наведено розрахунок субсидії: розмір плати за ЖКП в межах норм з урахуванням пільг у грн. 2786,32 грн., 2870,32 грн. та 2638,91 грн.; середньомісячний сукупний дохід сім`ї, грн. 2100,00 грн.; середньомісячний дохід на одного члена сім`ї грн. 2100,00 грн.; частка середньомісячного сукупного доходу грн. 127,68 грн.; частка середньомісячного сукупного доходу % 6,08 грн. Житлову субсидію призначено та її розмір на неопалювальний сезон становить: з 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року - 29,01 грн., з 01 червня 2023 року по 30 вересня 2023 року - 113,00 грн. та на опалювальний сезон з 01 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року - 1350,80 грн., а з 01 листопада 2023 року до 31 березня 2024 року - 2511,23 грн. (а.с.24-26). У витягу з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України "Реєстр застрахованих осіб" "Обробка рекомендацій Міністерства фінансів", "Картка рекомендацій" зазначено наступне: номер запису 8414962; дата завантаження 14 червня 2024 року; дата здійснення верифікації 21 травня 2024 року; дата опрацювання рекомендації, прийняття рішення 21 червня 2024 року; джерело надходження інформації Міністерство юстиції України - інформація про стягнення аліментів; виявлена невідповідність - у складі домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, яка станом на дату проведення верифікації не закрита. Зміст виявленої невідповідності: виконавче провадження № [NUMBER], дата відкриття 17 березня 2014 року, стан виконавчого провадження: примусове виконання; орган, який видав виконавчий документ: Жовтневий районний суд Миколаївської області; дата отримання даних Мінюсту: 04 травня 2024 року (а.с.32). Начальником відділу з питань відрахувань Кацубо Н. складено довідку про надміру виплачені кошти [PERSON] , у якій зазначено, що останньому виплачено: у травні 2023 року 29,01 грн; у червні 2023 року 113,00 грн; у липні 2023 року 113,00 грн; у серпні 2023 року 113,00 грн., у вересні 2023 року 113,00 грн., у жовтні 2023 року 1350,80 грн., у листопаді 2023 року 2511,23 грн., у грудні 2023 року 2511,23 грн., у січні 2024 року 2511,23 грн., у лютому 2024 року 2511,23 грн. та у березні 2024 року 2511,23 грн. Всього виплачено у вказаний період 14387,96 грн. (а.с.18). До позовної заяви позивачем долучено лист на ім`я відповідача від 21 серпня 2024 року, у якому позивач повідомляв останнього про наявність у нього переплати за житловою субсидією, в розмірі 14387,96 грн. за період з 01 травня 2023 року до 31 березня 2024 року у зв`язку з тим, що у складі домогосподарства є особи, які мають заборгованість по аліментам понад три місяці та про необхідність повернення на рахунок Пенсійного фонду України надміру отриманих коштів (а.с.29). Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848 (далі Положення № 848). Пунктом 1 Положення № 848 обумовлено, що це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій, крім іншого, житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік. Згідно пункту 3 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача. Відповідно до пункту 4 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). Згідно пункту 5 Положення № 848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії". Житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення (пункт 6 Положення № 848). Відповідно до підпункту 7 пункту 14 Положення № 848 (в редакції на час звернення відповідача за призначенням субсидії) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: що у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які, за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці (крім осіб, заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів яких погашається частинами за рішенням суду, осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, осіб, які є алко- або наркозалежними, що підтверджується довідкою від лікаря, осіб, до яких застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від роботи (посади), осіб, до яких застосовуються запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою). Згідно абз. 3, 4 пункту 119 Положення № 484 за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 727/5743/15-ц у пунктах 19-21 виснувала, «…що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо…». За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, суд вирішує питання про незаконність набуття права власності, у всіх випадках, окрім, коли така незаконність прямо не випливає із закону. Такими випадками може бути імперативна заборона закону на відчуження певних видів майна. Суд може встановлювати такі обставини, надавати їм оцінку, але спору про перехід права і титул власності, який може бути вирішений на користь будь-якої із сторін, немає. Пряме застосування судом частини 2 статті 328 ЦК України в такому разі має охоронне значення. Добросовісність як презумпція матеріального права має процесуальне значення та впливає на розподіл доказування. Враховуючи приписи частини 1 статті 1212 ЦК України та статті 1215 ЦК України, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18червня 2002року,«Megadat.comSRLv.Moldova» від 08квітня 2008року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscutaand Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Так в позовній заяві позивач зазначає, що за результатами верифікації проведеної Мінфіном 21 травня 2024 року встановлено, що у складі домогосподарства відповідача є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, яка станом на дату проведення верифікації не закрита, однак даних про те, хто є тією особою, яка має заборгованість, з якого часу виникла заборгованість за аліментами та в якій сумі, не зазначає та будь-яких доказів тому не надає. Пунктом 9 Положення № 848 визначено, що контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, які здійснюють державні виплати, мають право проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а також приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат. Приписами пунктом 56 Положення № 484 визначено, що уповноважені органи мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням. На думку суду, наявність у матеріалах справи однієї лише Картки рекомендацій Міністерства фінансів без проведення додаткової перевірки інформації, що містить дані про заборгованість за виконавчими провадженнями, не є належним та достовірним доказом, що підтверджує недобросовісність з боку особи як набувача субсидії. Враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою субсидії може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря. Крім того, за приписами пункту 90 Положення № 848 громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати уповноважений орган (до 30 листопада 2022 р. включно - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, з 1 грудня 2022 р. - орган Пенсійного фонду України) про виникнення обставин, зокрема щодо: зміни складу зареєстрованих/задекларованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарств; зміни соціального статусу членів домогосподарства; зміни у складі сім`ї члена домогосподарства; зміни переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання; зміни управителя, виконавця комунальних послуг (крім випадків, коли інформація про зміну надається виконавцем послуги), створення об`єднання; настання умов, зазначених у підпунктах 2, 4, 8-10 пункту 14 цього Положення; отримання ним або членом сім`ї особи із складу домогосподарства одноразово доходу у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (крім цільової благодійної допомоги, що надається на здобуття освіти, отримання медичних послуг, подолання наслідків стихійного лиха, аварій, епідемій та епізоотій загальнодержавного або місцевого характеру, екологічних, техногенних та інших катастроф у місцевостях, оголошених зонами надзвичайної екологічної ситуації; страхових виплат на медичну та соціальну допомогу; спадщини у вигляді нерухомого майна або основної його частини; гранту або стипендії на навчання); про перебування за кордоном особи із складу домогосподарства або члена сім`ї особи із складу домогосподарства сукупно більш як 60 днів; настання умов, за яких втрачається право на отримання субсидії на понаднормову площу житла; здійснення відповідно до договору, нормативно-правового або розпорядчого акта плати за житлово-комунальні послуги, витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги або витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива третьою особою за її рахунок або виконавчим органом за рахунок коштів місцевого бюджету. Норми цього пункту не застосовуються в період дії воєнного стану в Україні на території адміністративно-територіальних одиниць, визначених у переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Громадяни, яким призначено житлову субсидію, зобов`язані повідомити про обставини, передбачені цим пунктом, протягом місяця після припинення (скасування) воєнного стану в Україні. Отже за змістом вказаного пункту Положення № 848 відповідач не був зобов`язаний інформувати уповноважений орган про наявність у складі домогосподарства осіб, що мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, протягом воєнного стану в Україні. Також, згідно пункту 127 Положення №848 лише у разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується в судовому порядку. До позовної заяви позивачем долучено лист на ім`я відповідача про необхідність повернення на рахунок Пенсійного фонду України надміру отриманих коштів, однак доказів направлення вказаного листа відповідачу та доказів його отримання останнім, позивачем до суду не надано. З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем наявності у відповідача чи інших осіб у складі його домогосподарства заборгованості за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці в період виплати житлової субсидії з 01 травня 2023 року до 31 березня 2024 року, непередбаченість вимогами Положення № 848 обов`язку відповідача інформувати уповноважений орган про наявність у складі домогосподарства осіб, що мають заборгованість за виконавчими провадженнями, відсутність недобросовісності з боку відповідача при поданні заяви про призначення субсидії у 2019 році, виплату відповідачу житлової субсидії позивачем добровільно на підставі необхідних для цього документів, недоведеність позивачем відмови відповідача добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed