Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «ІННОВА НОВА» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 06.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 8458280625. Відповідно до умов Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 6000 грн. 00 коп. для споживчих (особистих) потреб шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, вказаної позичальником, строком на 360 днів зі сплатою відсотків. ТОВ «ІННОВА НОВА», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн. 00 коп., в той же час відповідач всупереч умовам Договору позики свої зобов`язання належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Позивач стверджує, що станом на дату підготовки позовної заяви (включно) заборгованість [PERSON] за Договором позики становить 27 720 грн. 00 коп., із яких 6000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 820 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 900 грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту; 12 000 грн. 00 коп. - сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником. Із врахуванням наведеного ТОВ «ІННОВА НОВА» просить суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану заборгованість та сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.1-5). Ухвалою судді від 24.11.2025 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.55-57). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи (а.с.62), відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подала. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 06.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» та [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у кредит № 8458280625 (далі - Кредитний договір) в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За змістом п.2.2 Кредитного договору товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За п.2.3 Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн. 00 коп. Відповідно до п.2.5 Кредитного договору строк кредиту (строк дії договору) становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника (далі - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. За п.2.6 Кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. Згнідно із п.2.6.1 Кредитного договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 цього договору, та становить: - 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору; - 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше). Відповідно до п.2.7 Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. За змістом п.2.8 Кредитного договору метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] (п.3.1 Кредитного договору). Договір був підписаний [PERSON] 06.06.2025 року о 21:33 год за допомогою одноразового ідентифікатора 7711 (а.с.17 - 28). У Додатку №1 до Кредитного договору визначено Графік платежів, за яким позичальник має сплатити тіло кредиту в сумі 6000 грн. 00 коп. 01.06.2026 року, загальна сума процентів за користування кредитом становить 20196 грн. 00 коп., загальна сума платежів за розрахунковий період становить 27096 грн. 00 коп. (а.с.28 зворот, 29). Згідно із листом АТ «Акцент - Банк» від 10.12.2025 року на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (а.с.64). У відповідності до листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 10.11.2025 року за №17488 на рахунок № [NUMBER] 06.06.2025 року було успішно перераховано кошти в сумі 6000 грн. 00 коп., номер операції 1619430958 (а.с.32). Крім того, позивачем надано договір №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023 року, укладений між ТОВ «ФК Контрактовий дім» та ТОВ «Іннова Фінанс», на підставі якого здійснювалось перерахування коштів, що підтверджується листом від 10.11.2025 року за №17488 про успішність операції згідно договору №160523/1 (а.с.12-15). Згідно руху коштів по рахунку № [NUMBER] на нього 06.06.2025 року було перераховано кошти в сумі 6000 грн. 00 коп. (а.с.67). Згідно розрахунку заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 30.10.2025 року становить 27 720 грн. 00 коп., із яких 6000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8820 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 900 грн. 00 коп. - комісія за надання кредиту; 12000 грн. 00 коп. - сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником (а.с.44, 45 зворот). Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно із частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У відповідності до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Кредитний договір підписаний відповідачкою [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 7711, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору в електронній формі. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить із того, що за змістом позовної заяви вони розраховувалися за стандартною процентною ставкою 1% в день за період з 06.06.2025 року по 31.10.2025 року (147 днів), що становить 8820 грн. 00 коп. (6000 грн. 00 коп. : 100 Х 1 Х 147). Відповідачкою не надано жодних доказів щодо погашення заборгованості за процентами у заявленому розмірі, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії за надання кредиту в сумі 900 грн. 00 коп., що передбачена п.2.7 Кредитного договору, то суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Відтак, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання та обслуговування кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки по комісії за надання кредиту становить 900 грн. 00 коп. Водночас, за змістом Графіку платежів означена сума комісії мала бути сплачена 06.07.2025 року. Відповідачкою не надано жодних доказів щодо погашення заборгованості за комісією у заявленому розмірі, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню. Визначаючись із обґрунтованістю вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 6000 грн. 00 коп., суд ураховує, що за змістом Графіку платежів (Додаток №1 до Кредитного договору) тіло кредиту в сумі 6000 грн. 00 коп. позичальник має внести не пізніше 01.06.2026 року (а.с.28 зворот, 29). Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно із п.6.4 Кредитного договору у раз затримання позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі всіх платежів, передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/або шляхом СМС - повідомлення на номер телефону позичальника зазначений у договорі або в його особистому кабінеті та/або відправлення в Месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб передбачений цим пунктом договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі. Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке відправлення. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач дотримався вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та п.6.4 Кредитного договору щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення тіла кредиту, що свідчить про передчасне заявлення ним такої позовної вимоги. Такий висновок суду узгоджується в цілому із правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідачки заборгованості по пені за порушення грошового зобов`язання в розмірі 12000 грн. 00 коп., то суд зазначає наступне. Законом України №2120-IX від 15.03.2022 року, який набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Цим же Законом України №2120-IX від 15.03.2022 року Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Отже, норми пункту 6-1 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» були близькими за своїм сутнісним змістом положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відтак, упродовж періоду з 17.03.2022 року по 24.12.2023 року одна і та ж сфера суспільних відносин водночас була врегульована однопредметними нормативними правовими актами. Частиною 2 ст.4 ЦК України визначено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Отже, хоча Закон України №3498-IX від 22.11.2023 року прийнятий пізніше, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. Аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо звільнення позичальників, у тому числі за договором споживчого кредиту, у період дії в Україні воєнного стану від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання. Такі висновки суду опосередковано узгоджуються із правовою позицією, сформульованою у пунктах 14-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Суд вважає, що оскільки вказана заборгованість по пені за порушення грошового зобов`язання нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то позичальник на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитодавця, унаслідок чого вона підлягає списанню кредитодавцем. З огляду на викладене, у задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості по пені за порушення грошового зобов`язання в розмірі 12000 грн. 00 коп. за Кредитним договором необхідно відмовити. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в сумі 9720 грн. 00 коп. (8820 грн. 00 коп. + 900 грн. 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 27720 грн. 00 коп., за наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідачки на користь позивача 9720 грн. 00 коп., тобто позовні вимоги задоволено в розмірі 35, 06 % від ціни позову (9720 грн. 00 коп. : (27720 грн. 00 коп. : 100)). Відтак, із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 849 грн. 29 коп. (2422 грн. 40 коп. : 100 Х 35,06).

Outcome: partial