Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки, просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2002058825902 від 28 грудня 2021 року в сумі 31835,06 грн, з яких 18887,09 грн становить заборгованість за кредитом та 12947,97 грн - заборгованість за процентами. Обгрунтовує вимоги тим, що 28 грудня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 2002058825902, за яким видано кредитну картку з початковим кредитним лімітом, який згодом збільшено до 20000 грн. Відповідач не виконує зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 03 липня 2025 року заборгованість становить 31835,06 грн. Позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості на адресу, вказану в анкеті, однак заборгованість не погашено. Ухвалою суду від 11.11.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачу було направлено ухвалу суду від 11.11.2025 за місцем її реєстрації. Поштове відправлення вручено особисто [PERSON] , що стверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Зважаючи на зазначене, поштова кореспонденція направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою та є достатнім сповіщенням відповідача. Судом встановлено такі обставини справи на підставі досліджених доказів. 28 грудня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 2002058825902, за яким Позивач надав Відповідачу кредит у формі кредитної картки з початковим лімітом, який згодом збільшено до 20000 грн на підставі умов Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 4.3.6.4 частини 4). Копія кредитного договору та довідка про збільшення ліміту додаються до матеріалів справи та досліджені судом. Суд приходить до висновку, що договір укладено в письмовій формі, відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України, яка визначає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ця норма застосовується, оскільки відносини сторін є кредитними, а договір містить усі істотні умови, передбачені законом. Судом встановлено, що Відповідач не виконує зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів належним чином протягом тривалого періоду. Детальний розрахунок заборгованості станом на 03 липня 2025 року, наданий Позивачем, становить 31835,06 грн, з яких 18887,09 грн - тіло кредиту, 12947,97 грн - проценти. Суд вважає, що розрахунок складено на підставі виписок з рахунків, відповідає умовам договору та ст. 1048 ЦК України, яка передбачає право кредитодавця на одержання процентів від суми кредиту. Норма ст. 1048 ЦК України застосовується, оскільки договір передбачає нарахування процентів, а Відповідач не спростувала розрахунок. Аналогічно, ст. 1049 ЦК України, яка встановлює обов`язок позичальника повернути кошти у строк, застосовується, бо Відповідач прострочила платежі. Ця норма застосовується, оскільки договір визначає строки платежів, а прострочення Відповідачем призводить до виникнення права кредитора на стягнення всієї суми. Враховуючи викладене, суд встановлює, що заборгованість є обґрунтованою і підлягає стягненню в повному обсязі. Позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу (Повідомлення) про погашення заборгованості на адресу, вказану в анкеті: [ADDRESS] . Копія вимоги та підтвердження відправлення додаються та досліджені судом. Суд приходить до висновку, що Позивач виконав претензійну роботу належним чином відповідно до ст. 1050 ЦК України, яка передбачає право кредитодавця на дострокове повернення кредиту у разі порушення строків. Судом встановлено дотримання строків позовної давності. Загальна позовна давність становить три роки відповідно до ст. 257 ЦК України. Позов подано 31 жовтня 2025 року, а прострочення розпочалося з 2022 року, однак перебіг давності перервано надсиланням вимоги, що відповідає ст. 264 ЦК України. Норма ст. 256 ЦК України застосовується як визначення позовної давності для захисту порушеного права. Суд застосовує практику Верховного Суду. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (14-680цс19) вказано, що кредитор не позбавлений права пред`явити до боржника вимогу про погашення заборгованості, а прострочення платежів є підставою для стягнення всієї суми. Ця постанова застосовується, оскільки аналогічна ситуація з простроченням за кредитним договором і відсутністю спростування боргу боржником. Аналогічно, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 встановлено, що розрахунок заборгованості за кредитом, включаючи проценти за прострочення, є належним доказом, якщо він відповідає умовам договору і не спростований. Ця постанова застосовується, оскільки розрахунок Позивача не оскаржено, а стягнення процентів за прострочення є наслідком порушення зобов`язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, докази Позивача є допустимими, належними та достатніми відповідно до ст. 76 ЦПК України. Відповідачем докази не спростовані.

Outcome: approved