Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - Банк, ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи підставність вимог наступним. 03.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4028880, за допомогою ІТС товариства, за умовами якого позичальнику надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 27.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27062024 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №27062024 від 27.06.2024 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача в сумі 29 511,62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 099,99 грн., заборгованість за процентами 24 411,63 грн. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення щодо відступлення права вимоги, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №4028880 від 03.10.2023 та має непогашену заборгованість в сумі 29 511,62 грн. 07.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики №6428020, за умовами якого позичальнику надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024 у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №3 від 10.04.2024 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача в сумі 12 490,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування позикою 8 490,00 грн. Незважаючи на повідомлення щодо відступлення права вимоги, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №6428020 від 07.11.2023 та має заборгованість в сумі 12 490,00 грн. 20.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76244855, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти у кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №20 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним кредитом, сума заборгованості за яким складає 17 375,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками 12 375,00 грн. Незважаючи на повідомлення позивача щодо відступлення права вимоги, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №76244855 від 22.09.2023 та має заборгованість 17 375,00 грн. 30.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4913526, за умовами якого позичальнику надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №23 від 11.04.2024 до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача в сумі 19 175,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 14 175,00 грн., сума заборгованості за пенею 0 грн. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №4913526 від 30.10.2023 та має заборгованість 19 175,00 грн. Приймаючи до уваги те, що позивач є новим кредитором за вищевказаними зобов`язаннями відповідача, остання у добровільному порядку заборгованості не погашає, а ні на користь первинних кредиторів, а ні на користь позивача, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК» «ЄАПБ» загальну суму заборгованості за усіма договорами в розмірі 78 551,62 гривень та вирішити питання судових витрат. Відповідач через представника у визначений судом строк подала до суду відзив, відповідно до якого просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що заборгованість за договорами, не підлягає до стягнення, оскільки відсутні докази перерахунку коштів на банківську карту Відповідача, а надані позивачем докази не дають можливість ідентифікувати отримувача коштів, оскільки там відсутній повний номер карти (частина цифр відсутня) і відсутнє прізвище відповідача як отримувача, а саме за : - № [NUMBER] в розмірі 29 511,62 грн. (5 099,99 грн. тіло кредиту та 24 411,63 грн. - відсотки) - №6428020 в розмірі 12 490,00 грн. (4000 грн. тіло кредиту та 8490 грн. - заборгованість за відсотками). При цьому укладання договорів в електронному вигляді через інформаційно - комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В даному випадку договори є неукладеними, оскільки в сторін не було письмової згоди, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У той час як Договір підписано директором ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» звичайним підписом, а не цифровим, тому даний договір не може вважатися таким, що укладений в електронній формі, тому наданий позивачем договір не є належним та допустимим доказом. Водночас директором ТОВ «МАНІФА» Договір не підписаний ні звичайним підписом, ні цифровим, тому даний договір не може вважатися таким, що укладений в електронній формі, а наданий позивачем договір не є належним та допустимим доказом. Доданий до позову договір не засвідчений печаткою і не містить підпису. З наведених міркувань представник зазначає, що нарахування відсотків за такими договорами є незаконним, Позивач мав би право вимагати лише повернення суми тіла кредиту. У відзиві представник вказує, що Витяги з реєстру до договорів факторингу не є належними доказами, містять ознаки підробки, так як містить печатку і підпис лише «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Немає Реєстру боржників підписаного обома сторонами факторингу (ТОВ «Лінеура Україна і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів») значить і відсутні докази придбання цього боргу Позивачем. У Договорі факторингу укладеному між ТОВ «МАНІФА» і «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», є посилання на те, що перелік боргів, які є предметом договору факторингу, вказано в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору. Проте, Позивачем додано вищевказаний договір факторингу не в повному обсязі , оскільки договір не містить Реєстру. Заборгованість за договором №76244855 в розмірі 17375 грн. (5000 грн. тіло кредиту та 12 375 грн. відсотки) не підлягає до стягнення, оскільки Позивачем за договором нараховано відсотки в сумі 12 375 грн. поза межами строку кредитування. Жодних пролонгацій договору відповідач не здійснював, тому відповідач наводить свій розрахунок: 5000 : 100 х 2,5% = 125 грн. в день 125 грн х 30 днів = 3750 грн. У договорі факторингу укладеному між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» є посилання на те, що перелік боргів, які є предметом договору факторингу, вказано Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору проте договір не містить Реєстру. А витяг з реєстру не є належним доказом, оскільки він містить ознаки підробки так як містить печатку і підпис лише «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», відтак відсутні докази того, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» викупило борг Відповідача. Заборгованість за договором №4913526 в розмірі 19 175 грн. (5000 грн. тіло кредиту та 14 175 грн. відсотки) не підлягає до стягнення, оскільки відсотки нараховані поза межами кредитування. Жодних пролонгацій договору відповідач не здійснював, відтак розрахунок заборгованості: 5000 : 100 х 3% = 150 грн. в день 150 грн х 29 днів = 4350 грн. Плюс за 1й день 5000 х 13,21% = 660,50 грн., отже, загальна сума відсотків : 4350 грн. + 660,50 грн. = 5010,50 грн. При цьому, Витяг з реєстру на підтвердження позивачем права вимоги за цим договором не є належним доказом, оскільки він містить ознаки підробки так як містить печатку і підпис лише «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Вважає, що договори факторингу є нікчемними, оскільки не надано доказів, що Позивач станом на момент підписання ними договорів факторингу (а не станом на даний час) мав право на здійснення факторингових операції. За наведених підстав, представник просив відмовити в задоволенні позову ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. У визначений судом строк представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просив позов задовольнити у повному обсязі, долучити до справи нові докази. Відповідь на відзив аргументовано тим, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Верифікація та ідентифікація Позичальника здійснювалась через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт первісного кредитора або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на Сайті Первісного кредитора і формує Особистий кабінет позичальника. У момент введення коду на сайті первісного кредитора позичальник направляє первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду Кредитний договір вважається підписаним. Тобто, для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Отож відповідачем було вчинено всі дії, які підтверджують укладення кредитних договорів шляхом використання одноразового ідентифікатора, договори містять усі істотні умови договорів кредиту, а протилежного не доведено. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, а Кредитні договори є дійсним та ніким не оскаржені. Згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта - є банківською таємницею, тому, позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024). Окрім цього, позивач вказує, що відповідач у відзиві не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки», тоді як відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. З метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів позичальнику за Кредитним договором, утім станом на 23.05.2025 отримано часткову відповідь на запит та отримано додаткові докази, які позивач просить долучити до матеріалів справи: розрахунок заборгованості за кредитним договором 4028880; інформаційна довідка за кредитним договором № 4028880; розрахунок заборгованості за кредитним договором 76244855; інформаційна довідка за кредитним договором № 76244855; розрахунок заборгованості за кредитним договором 4913526; інформаційна довідка за кредитним договором № 4913526. Представник позивача зазначає у відповіді на відзив, що не заперечує проти залучення Первісного кредитора до розгляду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, для витребування необхідних доказів та надання пояснень по справі. Представник позивача вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, у тому числі відсотків за понадстрокове користування позикою/кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою Кредитним договором. Щодо переходу майбутнього права вимоги, представник позивача звернула увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. Предмет права вимоги за одним із договорів визначається Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, однак перехід права вимоги до Боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення Договору факторингу. Відповідно до додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до Договору факторингу (далі - Додаткова угода), Сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в наступній редакції: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» П. 2 Додаткової угоди передбачено, що ця Додаткова угода до Договору вступає в дію з дати її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору. Тобто Договір факторингу був діючий на момент відступлення права вимоги до Відповідача та є діючим на даний момент, а тому перехід прав вимоги за Кредитним договором відбувся відповідно до діючого Договору факторингу, є правомірним і відповідає чинному законодавству. Крім цього наголошуємо на тому, що договір, укладений між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договір факторингу, укладений між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Ураховуючи викладене та те, що обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених у Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Інші заяви по суті учасниками цивільного процесу не ініціювались. Ухвалою суду від 06.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 08.07.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Зубаня Олександра Олександровича про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. 17.07.2025 протокольною ухвалою було вирішено питання про долучення до матеріалів справи доказів поданих сторонами. У судове засідання представник позивача не з`явився, зазначивши у заявах по суті про розгляд справи за їх відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце судового засідання належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зіславшись на обставини викладені у відзиві, суду зазначив, що позивачем не підтверджено факт передачі саме відповідачеві грошових коштів та набуття права вимоги до відповідача за договорами, що є предметом судового розгляду. При цьому відповідач хоча й брала грошові кошти у кредит, утім не пам`ятає у яких компаніях, в яких сумах, а картки і рахунки вже закриті, тому надати їх суду не має можливості, та це є безумовним обов`язком кредитора, який вимагає поверн6ення коштів за кредитними договорами. 26.12.2025 у судове засідання сторони та їх представники не з`явились. Представник відповідача надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд за їх із відповідачем відсутності, прийняти до уваги доводи та заперечення викладені у відзиві та відмовити у позові у повному обсязі. Ураховуючи те, що сторони та їх представники скористався своїм правом на розгляд справи за їх відсутності, тоді як відповідач вважається належним чином повідомленою, суд не вбачав перешкод для розгляду справи, що передбачені ст..223 ЦПК України, у даному судовому засіданні, при цьому фіксування процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: - 03.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4028880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.9-18), відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що укладення цього договору здійснюєть за допомогою ІТС товариства, доступ до якого забезпечується клієнту через Вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу в особистий кабінет. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства (п.1.1.). У п.1.2. договору сторони дійшли згоди, що товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується їх повернути, сплатити проценти за кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сторони узгодили тип кредиту - кредит, сума 5 100,00 грн., строк 360 днів. Згідно п.1.3.1 Договору, строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін шляхом підписання додаткового договору. Згідно п.1.4.1. Договору процентна ставка - фіксована, стандартна процентна ставка 2,00% в день та застосовується в межах строку кредиту; знижена процентна ставка 0,90%; орієнтована річна процентна ставка за стандартною ставкою 30341,06% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 12748,30% річних. Згідно п.2 Договору сторони узгодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківську картку за реквізитами платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Вказаний Договір №4028880 від 03.10.2023 містить персональні дані [PERSON] , зокрема номери 7(семи) мобільних телефонів, електронної пошти та реквізити належного клієнту платіжного засобу № [NUMBER] , контактні дані третьої особи (чоловіка) та підписано електронним підписом 03.10.2023 - А182. З боку кредитора договір підписано факсимільним відтворенням підпису директора та проставлення печатки. Окрім цього [PERSON] підписано електронним підписом 03.10.2023 у вигляді А182 Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком №1 до вказаного договору. Інформація про умови кредитування Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» була доведена до відома [PERSON] шляхом направлення Паспорту споживчого кредиту (а.с.20,-22), який також підписано 03.10.2023 [PERSON] електронним підписом. Відповідно до листа ТОВ «Пейтейк Україна» від 01.07.2024 (а.с.123), між товариством та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Лінеура Україна» 03.10.2023 о 13:02:17 на суму 5100 грн., банк еквайр АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] . 27.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27062024 у відповідності до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників , включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який є додатком №1 до договору. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №27062024 від 27.06.2024 клієнт передав фактору реєстр боржників відповідно до умов договору (а.с.23, 24). На підтвердження передачі грошових коштів за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №27062024 від 27.06.2024 надано платіжну інструкцію №345 від 02.07.2024 (а.с.133). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №27062024 від 27.06.2024 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача в сумі 29 511,62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 099,99 грн., заборгованість за процентами 24 411,63 грн. (а.с.26). Згідно Реєстру боржників від 27.06.2024 (а.с.121) за номером 3553 значиться прізвище [PERSON] заборгованість за кредитом №4028880 становить 29 511,62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 099,99 грн., заборгованість за процентами 24 411,63 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТВ «Лінеура Україна» (а.с. 27, 134-139) встановлено, що [PERSON] користувалась грошовими коштами та має заборгованість за кредитним договором №4028880 від 03.10.2023 станом на 27.06.2024 складає 29 511, 62 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 099,99 грн., заборгованість за процентами 24 411,63 грн. - 07.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфа» та [PERSON] укладено Договір позики №6428020 (а.с.35-39), відповідно позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) а позичальник їх повернути, а також сплатити проценти за користування позикою та всі інші платежі. У п.2.3. Договору сторони погодили тип позики - довгострокова; мета позики придбання товарів для задоволення особистих потреб, сума 4 000,00 грн., строком з 07.11.2023 до 21.01.2024 на 75 днів, акційна процентна ставка 1,24500%, базова процента ставка 2,49000 %, основна процентна ставка фіксована 3.00000% в день застосовується протягом усього строку позики. Позика надається позичальнику у день підписання договору шляхом безготівкового переказу на банківську картку № [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Вказаний Договір №6428020 від 07.11.2023 та графік платежів підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором d49037. Інформація про умови кредитування доведена до відома [PERSON] шляхом направлення Паспорту споживчого кредиту (а.с.42-44), який також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФА» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024 у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФА» передало ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі (а.с.45-47). 10.04.2024 було укладено Додаткову угоду №3 до договору факторингу №11-01/2024 (а.с.48), у якій визначено загальна сума прав вимоги та ціна. Згідно Акту приймання-передачі реєстру боржників №3 до договору факторингу №11-01/2024 (а.с.49), клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників. На підтвердження передачі грошових коштів за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №3 від 10.04.2024 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 надано платіжну інструкцію №21125 від 10.04.2024 (а.с.132). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №3 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 (а.с.50), ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло право вимоги до Відповідача в сумі 12 490,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування позикою 8 490,00 грн. (а.с.50). На спростування доводів представника відповідача стороною позивача надано Реєстр боржників №3 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 (а.с.117), де за №1054 значиться прізвище [PERSON] загальна заборгованість 12 490,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування позикою 8 490,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за Договором позики №6428020 від 07.11.2023, заборгованість [PERSON] з 10.04.2024 по 28.02.2025, становить: 12 490,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 4 000,00 грн., заборгованість за процентами за користування позикою 8 490,00 грн. (а.с.51). - 20.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76244855 (а.с.56-58), відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується їх повернути та сплатити позикодавцю плату за їх користування. Сторони у п.2 Договору узгодили суму позики - 5 000,00 грн., строк 30 днів, процентна ставка 2,5 % фіксована, дата надання позики - 20.09.2023, повернення - 19.10.2023, занижена процентна ставка 0,75% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % в день (не застосовується в період воєнного стану), орієнтовна річна процентна ставка 1186,17 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 6125,00 грн. Сторонами узгоджено у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту строк, розмір та види платежів. Вказаний Договір №76244855 від 20.09.2023 містить персональні дані [PERSON] , номер мобільного фінансового номеру [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] , який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором ro7hi6tsC1. Із довідки виданої ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» 21.05.2025 (а.с.127), слідує, що установа діє на підставі ліцензії та підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 та завершення наступної платіжної операції: 20.09.2023, номер платежу:d28b44f4-a863-41b4-913b-11d5e66df895; сума 5000 грн., отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер № [NUMBER] . 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників , включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який є додатком №1 до договору, що є невід`ємною частиною договору (а.с.60-61). 28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткова угода №2 (а.с.62), відповідно до якої сторонами викладено п.1.3. в новій редакції щодо обов`язку клієнта передати протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору повідомити про боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних, решта умов договору факторингу без змін. Відповідно до Додаткової угоди №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сторонами було внесено зміни до договору факторингу (а.с.63). Відповідно до Акту прийому-передачі від 20.03.2024 (а.с.64), клієнт передав фактору реєстр боржників за №20 від 20.03.2024. На підтвердження передачі грошових коштів за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 надано платіжну інструкцію №21043 від 26.03.2024 (а.с.130). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №20 до договору факторингу від 20.03.2024 передано право вимоги до Відповідача за Договором позики №76244855 в сумі 17 375,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками 12 375,00 грн. (а.с.65). Згідно Реєстру боржників за №21 від 20.03.2024 (а.с.119), за №2711 значиться прізвище [PERSON] за номером договору 76244855, заборгованість 17 375,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками 12 375,00 грн. Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.144-147), заборгованість [PERSON] станом на 20.03.2024 становить 17 375,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками 12 375,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №76244855 від 20.09.2023, заборгованість [PERSON] з 20.03.2024 по 28.02.2025, становить: 17 375,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5 000,00 грн., заборгованість за відсотками 12 375,00 грн. (а.с.66). - 30.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №4913526 (а.с.67-69), відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, із використанням електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується їх повернути та сплатити позикодавцю плату за їх користування. Сторони у п.2 Договору узгодили суму позики - 5 000,00 грн., строк 30 днів, базова процентна ставка за перший день 13,21% фіксована, з другого дня 3,00% фіксована, дата надання позики - 30.10.2023, повернення - 29.11.2023, занижена процентна ставка 0,01% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 3,50% в день (не застосовується в період воєнного стану), орієнтовна річна процентна ставка 366,78 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 5675,00 грн. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі на рахунок клієнта з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Вказаний Договір №4913526 від 30.10.2023 та таблиця обчислення загальної вартості кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором j0k91EBcWw. Із довідки виданої ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» 21.05.2025 (а.с.124), слідує, що установа діє на підставі ліцензії та підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 та завершення наступної платіжної операції: 30.10.2023, номер платежу:067d8238-0dd5-4c53-b167-20abc66d8cfl; сума 5000 грн., отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер № [NUMBER] . 11.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Додаткова угода №22 до договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якої узгоджена загальна сума права вимоги, що відступається згідно реєстрів боржників за №22, та 23 (а.с.70). Відповідно до Акту прийому-передачі від 11.04.2024 (а.с.71), клієнт передав фактору реєстр боржників №23. На підтвердження передачі грошових коштів за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди №22 від 11.04.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 надано платіжну інструкцію №21169 від 18.04.2024 (а.с.131). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №23 до договору факторингу від 11.04.2024 ТОВ «ФК» «ЄАПБ» передано право вимоги до Відповідача за договором №4913526 в сумі 19 175,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 14 175,00 грн., сума заборгованості за пенею 0 грн. (а.с. 72). Згідно Реєстру боржників за №23 від 11.04.2024 (а.с.120) за №4506 значиться прізвище [PERSON] за номером договору 4913526, заборгованість 19 175,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 14 175,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем ТОВ «ФК» «ЄАПБ» за Договором позики №4913526 від 30.10.2023, заборгованість [PERSON] з 11.04.2024 по 28.02.2025, становить: 19 175,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 14 175,00 грн., сума заборгованості за пенею 0 грн. (а.с.73). Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.140, 141), станом на дату продажу кредиту 11.04.2024 заборгованість [PERSON] становить: 19 175,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 14 175,00 грн., сума заборгованості за пенею 0 грн. Відповідно до Додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.149), Сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в наступній редакції: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.» П. 2 Додаткової угоди передбачено, що ця Додаткова угода до Договору вступає в дію з дати її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору. На підтвердження обставин сімейного та матеріального стану відповідача надано: свідоцтва про народження дітей та довідку про склад її сім`ї (а.с.159-161), зі змісту яких встановлено, що [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею в [ADDRESS] . Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Щодо підстав набуття позивачем права вимоги відповідно до умов договору факторингу, суд враховує, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частин першої-третьої статті 1082 ЦК України зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). За обставин цієї справи надані докази підтверджують укладення позивачем договорів факторингу, а саме: із ТОВ «Лінеура Україна» 27.06.2024 за №27062024; із ТОВ «МАНІФА» 11.01.2024 за №11-01/2024; ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 14.06.2021 за №14/06/21, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з витягами та реєстрами боржників до договорів факторингу ТОВ «ФК» «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами, а саме: - від 03.10.2023 за №4028880 укладеного [PERSON] із ТОВ «Лінеура Україна»; - від 07.11.2023 за №6428020 укладеного [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] ; - 20.09.2023 за №76244855 укладеного [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»; - 30.10.2023 за №4913526 укладеного [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Підписанням Реєстрів боржників Сторони засвідчили передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, у тому числі щодо відповідача. Договори факторингу були діючими на момент відступлення права вимоги до Відповідача та є діючими на даний момент, а тому перехід прав вимоги за Договорами відбувся відповідно до діючих Договорів факторингу, є правомірними і відповідають чинному законодавству. Крім цього, суд зауважує, що договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладений між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Встановивши, що надані позивачем докази підтверджують дійсне волевиявлення сторін на реальне настання правових наслідків, а саме на передачу прав вимоги за зазначеними вище договорами, а також врахувавши відсутність доказів, які підтверджують недійсність договорів факторингу та з огляду на невстановлення обставин, які зумовлюють нікчемність таких договорів, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги до боржника (позичальника) [PERSON] . Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 серпня 2023 року у справі N 2-634/2011. Враховуючи вищенаведене, суд вважає доводи сторони відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача неспроможними та такими, що спростовані належними та допустимими доказами. Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо укладення договорів первісними кредиторами із відповідачем в електронній формі, суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799св19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає:«……Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).» При цьому порядок укладення Кредитних договорів передбачено самими договорами. Отож для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Отож саме у Договорах оферти Первісним кредитором визначалось, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак відповідно саме Відповідач міг ініціювати укладення договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Зібрані у справі докази свідчать, що між сторонами укладено договори в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відтак Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подавала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та мала підтвердити умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надсилав Позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений нею номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використовувала для підтвердження підписання Договорів. Судом встановлено, що Кредитні договори містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування, а Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, оскільки іншого не встановлено. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, де зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанова від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Як було встановлено судом усі кредитні договори укладені із [PERSON] були підписані за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а у випадку із ТОВ «Лінеура Україна» аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), а тому їх укладання підтверджено належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Отож Позивачем доведено факт укладання Відповідачем Кредитних договорів із первісними кредиторами в електронній формі та їх підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому доводи відповідача у цій частині також спростовуються наведеними вище мотивами суду та такі договори не визнані недійсними. Щодо виконання кредитодавцями обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів відповідачеві, слід зазначити наступне. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі N 752/17604/15-ц (провадження N 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі N 904/2104/19). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону N 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону N 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа N 372/223/17, провадження N 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування, перерахування грошових коштів і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано копії кредитних договорів; копії договорів факторингу; витяги з Реєстру боржників та Реєстри боржників; розрахунки заборгованості, а також лист та довідки видані товариствами надавачами послуг з переказу коштів. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи не містять виписок з рахунків відповідача [PERSON] чи інших доказів в розумінні первинних документів на підтвердження факту передачі відповідачеві грошових коштів на виконання умов кредитних договорів, що є предметом цього судового розгляду. Тоді як надані позивачем докази, зокрема лист ТОВ «Пейтейк Україна» від 01.07.2024, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «Лінеура Україна» 03.10.2023 о 13:02:17 на суму 5100 грн., банк еквайр АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] та довідки видані ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» 21.05.2025, відповідно до яких було завершено платіжні операції: 20.09.2023, номер платежу:d28b44f4-a863-41b4-913b-11d5e66df895; сума 5000 грн., отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер № [NUMBER] та 30.10.2023, номер платежу: 067d8238-0dd5-4c53-b167-20abc66d8cfl; сума 5000 грн., отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер № [NUMBER] , не є такими доказами, оскільки не містять повного номеру платіжної картки на яку перераховані грошові кошти, його власника, на виконання якого правочину було здійснено перерахування, тощо. Тоді як сторона відповідача категорично заперечує вказані обставини, наявність зазначених у позові рахунків та не повного їх висвітдення. Суд зауважує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцями були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитними договорами, а відповідач ці кошти отримала на власні рахунки. Отож, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування відповідачеві грошових коштів на виконання умов зазначених вище кредитних договорів. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісними кредиторами умов договорів щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договорів, саме [PERSON] . Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача, на виконання яких умов договору було здійснено перекази ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», матеріали справи не містять, тоді як доказів перерахування грошових коштів ТОВ «МАНІФА» не надано взагалі. Досліджуючи надані розрахунки, які самі по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. Договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Надані позивачем договори факторингу, витяги та реєстри боржників до договорів факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано. Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Отож позиція позивача щодо залучення первісних кредиторів до справи та наявності складнощів в отриманні доказів, які становлять охоронювану законом банківську таємницю, перекладення обов`язку на суд в цій частині, суперечить принципам цивільного судочинства та не позбавляла права та можливості позивача скористатись витребуванням доказів за сприянням суду, яким позивач не скористався, маючи достатній час та будучи наділений спектром прав, що передбачені ст.43 ЦПК України. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів сторонами, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати понесені позивачем суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed