Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. про визнання бездіяльності незаконною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначив, що 12 жовтня 2021 року відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) відкрив виконавче провадження та арештував його кошти на підставі вимоги № ф - 89321 Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26.03.2021 через заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 9595 грн 30 коп. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду (касаційне провадження № К/990/10102/22) 08 серпня 2024 року задовольнив його касаційну скаргу та скасував постанову 8 апеляційного суду від 25.01.2022, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1469/21 від 30.06.2021, якою задоволено його позов - залишив у силі. Таким чином, 08.08.2024 у нього виникло право, а у відповідачів обов`язок у відновленні порушених прав шляхом закриття виконавчого провадження, скасування арешту коштів та поверненні їх на його банківські рахунки, що передбачено пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». У кабінет «електронного суду» відповідачів своєчасно направлено рішення Верховного Суду у його справі, тому вони не пізніше десяти днів, тобто до 18.08.2024 повинні були виконати приписи пункту 5 частини 1 статті 39 зазначеного Закону. Відповідачами належних дій проведено не було, тому він 19 серпня 2024 року прибув до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з письмовою вимогою закрити виконавче провадження, скасувати арешт рахунків та повернути незаконно стягнуті кошти. До клопотання він додав копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 260/1469/21 від 08 серпня 2024 року та довідку банку про його картковий рахунок, на який належало повернути кошти. Відповідачі всупереч вимогам частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» не бажають виконувати обов`язки та свідомо бездіють. Він є старшим офіцером Збройних сил України у відставці, інвалідом війни, потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має численні державні відзнаки. Його статус визначено Законами України «Про статус та соціальні гарантії особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» наділив його правами, а відповідачів обов`язком проявляти повагу до його особи, а першому керівнику установи оперативно і безумовно розглядати його звернення, скасувати арешти, відшкодувати завдані збитки, закрити виконавче провадження. У відповідності до вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» ці дії мали бути вирішені невідкладно 19.08.2024, оскільки не потребували додаткового вивчення, але до теперішнього часу не вирішені. Відповідачі всупереч вимогам п. 5 ч. 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не роз`яснили йому право на повернення коштів у разі скасування судового рішення, на підставі якого воно було відкрито, не повідомили порядок оскарження бездіяльності, тощо. Таким чином, відповідачі порушили вимоги статті 19 Конституції України, яка зобов`язує посадові особи діяти у суворій відповідності до закону та посадових інструкцій і не порушувати їх. Вважав, що бездіяльністю державного виконавця йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на п. 3 ст. 386 ЦК України, ст. 509, 610, 611, 612, 625 ЦК України ст. 625 ЦК України зазначив, що у продовж серпня - грудня 2024 року він безрезультатно не менше десяти разів усно та п?ять разів письмово звертався до відповідачів з пропозиціями врегулювати в досудовому порядку цей спір. Заподіяна йому матеріальна шкода включає: незаконне привласнення відповідачами з його банківського рахунку в АТ КБ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк» виконавчого збору в розмірі 976 грн 00 коп. та 676 грн 42 коп., які були ними перераховані до ГУ ДПС у Закарпатській області, а усього 1652 грн 42 коп.; банківський відсоток з розрахунку 3 % річних у розмірі 50 грн у відповідності до вимог ст. 625, 1047 ЦК України за період 08.08.2024 по 07.08.2025; компенсацію інфляції на підставі ст. 625 ЦК України за період з 08 серпня 2024 року по 08 серпня 2025 року в розмірі 173 грн.76 коп.; прямі втрати робочого часу у розмірі 34 800 грн. 00 коп. через бездіяльність відповідачів у період з 19 серпня по момент подачі позову до суду, оскільки мали місце не передбачені графіком роботи хлопоти з приводу підготовки заяв, скарг, та клопотань на адресу відповідачів, їх керівництва в м. Івано-Франківську, до Міністерства юстиції України в м. Києві та ГУ ДПІ України в м. Ужгороді, щодо зобов`язання вчинити певні дії у тому числі повернути кошти, відвідування офісів відповідачів 19, 22, 29 серпня, 14, 17, 24, 29 жовтня, 12, 19, 22 та 22 (двічі) листопада, 03-05 грудня 2024 року, підготовка цього позову, виготовлення ксерокопій, вивчення судової практики, скерування позову до суду (виходячи з вартості години робочого часу адвоката у розмірі 600 грн 00 коп. загальна сума склала 600 грн. х 58 год. = 34 800 грн. 00 коп.).; витрати на придбання поштових конвертів, паперу для письма та копіювання документів справі - 425 грн. 00 коп. Загальний розмір матеріальної шкоди складає 37 101 грн 18 коп. Моральна шкода полягає у тому, що через бездіяльність відповідачів він значною мірою втратив довіру до законослухняності, порядності, дотримання закону і порядності «слова посадовця», які свідомою бездіяльністю підривають авторитет держави, перспективу втілення в життя вступу нашої країни до ЄС і НАТО. Тобто фаховий юрист і адвокат не може у законні строки відновити порушені права. Бездіяльність відповідачів на тривалий час позбавила його душевної рівноваги та впевненості у завтрашньому дні. Заплановані на серпень-вересень 2024 року відпочинок та сімейні турботи, пов`язані з поліпшенням побуту не відбулися або значно зменшилися. Бездіяльність відповідачів призвела до скасування інших справ та сімейних планів, через необхідність витрати робочого та особистого часу на відновлення порушених прав. Так, через тривале блокування банківських рахунків він як волонтер змушений був шукати інші можливості щоб акумулювати грошові кошти небайдужих громадян і патріотів України на придбання амуніції для військовиків 128 та 67 ОМБ. Вступати в непродуктивні пояснення спонсорам щодо неможливості отримати грошові перекази на сталі рахунки та необхідність їх зміни. Бездіяльність відповідачів призвела до його репутаційних втрат як громадського волонтера та адвоката. Через бездіяльність відповідачів він опинився у незручному становищі перед знайомими, які хоч і співчували, але водночас піддавали сумніву той факт, що йому вдасться у законний спосіб на конкретному прикладі добитися результату порушених прав і поверненню незаконно стягнутих грошових коштів. Як наслідок він мав нервові стреси і погіршення стану здоров`я, з`явилися головні болі, запаморочення, порушився сон. Після всебічного обстеження лікарі дійшли висновку про необхідність зменшення інтенсивності роботи, обмеження професійних навантажень, приписали додаткове харчування та санаторно - курортне лікування у серпні - вересні 2025 року. Лікування та дотримання рекомендованого лікарями режиму дня потягли за собою збільшення фінансових витрат на профілактику, фізіотерапевтичне лікування, отримання ліків. Необхідність приймати участь у судових засіданнях у зимовий період 2024 - 2025 років ставлять під додаткові ризики його здоров`я. Він втратив і продовжує втрачати багато часу на зайву метушню і біганину по захисту своїх інтересів. Відчуття внутрішнього дискомфорту, викликаного тривалим порушенням його прав призводить до постійного почуття приниження та меншовартості. Порушення з боку відповідачів його прав через їх тривалий характер призвели до псування настрою на такі свята як День Незалежності України, День захисників батьківщина (Покрова пресвятої Богородиці) 01 жовтня 2024 року, різдвяних і Новорічних свят. Гіркота від образ, завданих відповідачами не покидала його, як кадрового офіцера запасу і на день Українського війська 06 грудня 2024 року та адвоката 19 грудня 2024 року. Невизначеність термінів відшкодування матеріальних і моральних збитків, а відтак закінченню цієї справи, позбавляє його можливості планувати робочий та вільний час у майбутньому. Перед ним не вибачилися. Моральну шкоду на підставі вищевикладених аргументів оцінює у 5000 грн 00 коп. Просив визнати бездіяльність відповідачів - суб`єктів владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ ) та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ ) Веремчук О. І., в частині грубого ігнорування ними вимог статті 19 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 39, частини 1 статті 40, частини 6 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», статей 15 та 20 Закону України «Про звернення громадян» - протиправною. Стягнути солідарно на його користь з Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіопального управління Міністерства юстиції (м. Франківськ ) та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Веремчук О. І. матеріальну шкоду у сумі 37 101 грн 18 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп., а разом 42 101 грн 18 коп. Усі судові витрати покласти на старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ ) Веремчук О. І. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. про визнання бездіяльності незаконною, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2025 провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О. І. про визнання бездіяльності незаконною, стягнення матеріальної та моральної шкоди закрито в частині позовних вимог [PERSON] до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О. І. про визнання бездіяльності незаконною. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги щодо періоду протиправної бездіяльності відповідачів з 09.08.2024 по 07.08.2025, а також не підтримав позовні вимоги щодо стягнення 976,00 грн виконавчого збору та 676,42 грн, які були перераховані ГУ ДПС України, а всього 1652грн. 42 коп., оскільки зазначені грошові кошти йому відповідачі повернули 01.04.2025. За позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат уточнив період таких з 08.08.2024 по 07.08.2025. Зазначив, що ним було витрачено з вини відповідачів робочий час за період з 19.08.2024 по 05.12.2024: 19.08.2024 - 3 години на подачу заяви про закриття виконавчого провадження до відділу виконавчої служби; 22.08.2024 - 3 години на звернення до відповідачів з приводу закриття виконавчого провадження та повернення грошових коштів; 29.08.2024 - 5 годин на з`ясування питання чому не повернуто грошові кошти; 14.10.2024 - 3 години на звернення до відповідачів з приводу повернення грошових коштів; 17.10.2024 - 3 години на звернення до відповідачів з приводу повернення грошових коштів; 24.10.2024 - 3 години на звернення до відповідачів з приводу повернення грошових коштів; 29.10.2024 - 3 години на звернення до відповідачів з приводу повернення грошових коштів; 12.11.2024 - 3 години приходив на запрошення керівника ВДВС; 19.11.2024 - 3 години приходив на запрошення керівника ВДВС; 22.11.2024 - 4 години двічі приходив на запрошення керівника ВДВС; 03.05.2024 - 05.05.2024 - 24 години на підготовку позовної заяви. Просив позовні вимоги задовольнити з урахування зазначених уточнень. Відповідачі у письмових поясненнях, у додаткових письмових поясненнях представник Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили суду, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Так, під час виконання виконавчого документу про стягнення з відповідача недоїмки на користь ГУ ДПС у Закарпатській області державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яка оскаржена позивачем, але зазначена постанова рішенням суду залишена в силі. Стягнуті з відповідача грошові кошти в порядку виконання вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області від 26.03.2021 перераховані до державного бюджету. Позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, проте відповідно до п. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» таке можливе шляхом подання до суду скарги та набуття процесуального статусу заявника, а не позивача, чим порушено порядок оскарження дії або бездіяльності державного виконавця. Вважали, що [PERSON] пропустив строк, передбачений п. 5. ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, оскільки йому було відомо про всі обставини справи ще 19.08.2024 року, а із позовом до суду він звернувся з пропуском строку на оскарження в березні 2025 року. Вважали хибним посилання позивача на те, що він 19.08.2024 був змушений звертатись до ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження, скасування арештів та повернення коштів, оскільки відповідно до п. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 19 Конституції України він зобов`язаний був це зробити. Твердження позивача про те, що за ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» кошти стягнуті в межах виконавчого провадження № 67099943 державний виконавець зобов`язаний повернути позивачу на його розрахунковий рахунок є безпідставним, оскільки відповідності до п. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Державним виконавцем повністю дотримано вимоги п. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме 21.08.2024 року державним виконавцем закінчено виконавче проведення та винесено постанову про закінчення ВП на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 у зв`язку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню та скасовано всі заходи примусового виконання (накладення арешту) вжиті в межах виконавчого провадження. Розпорядником коштів, які стягнуто з відповідача на виконання податкової вимоги є державне казначейство та ГУ ДПС у Закарпатській області в межах перерахованих їм коштів, а відділ не є власником - розпорядником коштів, тому повернути їх на рахунок відділу ДВС неможливо. Позивач 19.08.2025 звернувся до відділу із заявою про повернення йому коштів розпорядником яких є ГУ ДПС у Закарпатській області, але ухвали про поворот виконання рішення суду, яка б передувала вимозі повернення коштів відсутня, таким чином відсутні правові підстави звернення щодо поверхня коштів. Крім того, позивач не звертався у відділ із письмовим зверненням стосовно направлення до державного казначейства подання щодо повернення помилково стягнутих коштів, а також виконавчого збору. Позивач зазначив, що кошти стягнуті незаконно, проте постановою восьмого апеляційного адміністративного суду 25 січня 2022 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 в адміністративній справі № 260/1469/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання списання недоїмки по єдиному соціальному внеску - відмовлено. Постанова апеляційного суду набирала законної сили з дати її прийняття. Виконавче провадження не було зупинено, тому всі дії у виконавчому провадженні вчинені у відповідності до ст. 1, 10, 18 ЗУ «Про виконавче провадження». Із поданого позову не зрозуміло, які дії чи бездіяльність відповідачів є протиправними, оскільки жодних протиправних дій державним виконавцем не вчинено, жодного письмового звернення стосовно направлення до державного казначейства подання щодо повернення помилково стягнутих коштів недоїмки та виконавчого збору у відділ не надходило. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди зазначили, що відповідно до статті 22 ЦК України відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір, проте позивачем не надано доказів щодо понесення збитків. Необхідною умовою для притягнення держави за ст. 1174 ЦК України до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді матеріальної шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач. Крім того, відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває, здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межа їхньої компетенції, встановленої законом. У судовій практиці мала місце правова позиція, що «збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця заподіянням ним шкоди. Причому належним доказом неправомірності дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування збитків». Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 у справі № 32/421 та неодноразово застосовувався та цитувався Верховним Судом під час розгляду ним аналогічних цивільних справ щодо відшкодування шкоди, спричинених бездіяльністю чи незаконними діями чи рішеннями державного виконавця. Просили в задоволенні позову відмовити. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.06.2021 Закарпатським окружним адміністративним судом Закарпатської області у судовій справі № 260/1469/21 постановлено рішення, яким адміністративний позов [PERSON] до Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі № 260/1469/21 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 в адміністративній справі № 260/1469/21 скасовано та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання списання недоїмки по єдиному соціальному внеску відмовлено. Постанова апеляційного суду набирала законної сили з дати її прийняття. 08.08.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд у справі № 260/1469/21 ухвалив постанову, якою касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 скасовано, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 залишено в силі. 01 червня 2022 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/5642/21 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ ) Веремчук О.І. про визнання протиправними дії та скасування постанови відмовлено. 19 серпня 2022 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 260/5642/21 змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позову. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Колегія суддів прийшла до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до державного виконавця слід відмовити, оскільки старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Веремчук О.І. у розумінні частини третьої статті 287 КАС України не є належним відповідачем у справі, належним відповідачем повинен бути відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 28.04.2023 Закарпатським окружним адміністративним судом ухвалено рішення яким [PERSON] у задоволенні позову до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовлено. Предметом розгляду у зазначеній справі було законність дій державного виконавця при прийняті постанови про арешт коштів боржника від 12 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні № 67099943. 20.06.2023 Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову якою апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 260/3709/22 залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набирала законної сили з моменту її проголошення. 19.08.2024 [PERSON] подав до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області заяву про скасування арешту коштів боржника та закриття виконавчого провадження за вимогою № Ф-89321-52у. 21.08.2024 старшим державним виконавцем Веремчук О.І. у ВП 67099943 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Підставою закінчення зазначено п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження». Пунктом 2 постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи для виконання рішення. 22.08.2024 [PERSON] подав до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про повернення йому на рахунок [NUMBER] на рахунок поповнення [NUMBER] виконавчий збір у сумі 976 грн 00 коп. стягнутий старшим державним виконавцем «з коштів боржника» за вимогою № Ф-89321-52у. 23.08.2024 Відділом державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області на заяви від 19.08.2024 та 31.08.2024 з приводу закінчення виконавчого провадження та повернення стягнутих коштів, надано відповідь у якій роз`яснено [PERSON] , що у відділі державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області перебувало на виконанні виконавче провадження АСВП 67099943 про стягнення з нього заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 9 595,30 грн, 959,53 грн виконавчого збору та 207 грн витрат виконавчого провадження з яких 69 грн мінімальні витрати виконавчого провадження. 21.08.2024 виконавче провадження закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що 08.08.2024 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду скасовано як незаконну постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, яким визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про боргу (недоїмки) від 26.03.2021 № Ф-893-52 залишено в силі. На рахунок відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області надійшли кошти у розмірі 1604,95 грн. з яких перераховано: 69 грн витрати виконавчого провадження згідно платіжного доручення № 21641 від 05.04.2024. Виконавчий збір на загальну суму 959,53 грн перераховано: 170,37 грн згідно платіжного доручення М621642 від 05.04.2024; 30.91 грн - платіжного доручення № 23999 від 14.05.2024; 758,25 грн - платіжного доручення № 25840 від 10.06.2024. Виконавчий збір перераховано до державного бюджету України. Відділ ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області не є розпорядником цих коштів, у зв`язку з чим не має можливості їх повернути. Кошти на загальну суму 576,42 грн перераховано на користь Головного управління ДПС на рахунок Єдиного соціального внеску, в тому числі 180,41грн згідно платіжного доручення № 22587 від 19.04.2024 року та 396,01 грн згідно платіжного доручення № 25841 від 10.06.2024 року. Зазначені кошти перераховані по Єдиному соціальному внеску на користь ГУ ДПС у Закарпатській області. Відділ ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області не є розпорядником коштів які перераховано на рахунок ГУ ДПС по єдиному соціальному внеску, у зв`язку з чим роз`яснено про необхідність звернення до ГУ ДПС у Закарпатській області 24.10.2024 [PERSON] подано на ім`я начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) скаргу в якій він просив зобов`язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Веремчук О.І. до 01 листопада 2024 року повернути йому незаконно стягнуті кошти, а саме: виконавчий збір у сумі 976 грн 00 коп., 676 грн 42 коп. перераховані до ГУ ДПС України у Закарпатській області, а усього 1652 грн 42 коп. За неналежне виконання службових обов`язків, тяганину і грубе порушення прав скаржника притягнути до дисциплінарної відповідальності старшого державного виконавця відділу [PERSON] . Листом від 04.11.2024 Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) надано відповідь на скаргу [PERSON] , у якій зазначено, що виконавча служба не набуває майно під час примусового виконання рішень, не є набувачем коштів. Роз`яснено щодо необхідності звернення до адміністративного суду із заявою про поворот виконання рішення. 29.09.2024 [PERSON] на адресу ГУ ДПС України у Закарпатській області подав заяву про повернення 576 грн 42 коп. стягнутої на користь ГУ ДПС України в Закарпатській області з [PERSON] на його рахунок [NUMBER] на рахунок поповнення [NUMBER] . 22.11.2024 [PERSON] подав до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) скаргу про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, звільнення її з роботи, повернення скаржнику усіх незаконно стягнутих коштів. 28.11.2024 Відділом державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) направлено до ГУ ДПС у Закарпатській області та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листи з проханням розглянути питання щодо повернення на рахунок Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції грошових коштів, які стягнуті на виконання вимоги Ф-89321-52у від 26.03.2021 Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій зазначеної статті, одним із яких є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб Конструкція зазначеної статті свідчить про те, що при обранні цього способу захисту позивач повинен в прохальній частині позову вказати яке саме рішення, дії або яку бездіяльність та якої особи необхідно визнати незаконними. При зверненні з позовом до суду позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. В позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову. Звертаючись з позовом до суду позивач у прохальній частині позовної заяви просив визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) в частині невиконання вимог статті 19 Конституції України, пункту 5 частини 1 статті 39, частини 1 статті 40, частини 6 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», статей 15 та 20 Закону України «Про звернення громадян». У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ. Частина 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У частині 6 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам). Судом встановлено, що виконання пункту 5 частини 1 статті 39, частини 1 статті 40, частини 6 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» покладено на державного виконавця, а тому факт його бездіяльності підлягає встановленню у порядку, передбаченому КАС України, а Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є неналежним відповідачем за цими позовними вимогами. Позивач також посилався на невиконання відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян», який у ст. 15 передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Крім того, позивач посилався на ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», в якій визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Але суд вважає, що вимоги зазначеного закону до даних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки в даному випадку застосовується спеціальний Закон, а саме ЗУ «Про виконавче провадження». Так, стаття 14 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У спірному виконавчому провадженні позивач набув статус сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчим документом на нього покладено обов`язок щодо виконання вимоги Головного управління ДПС в Закарпатській області, тому суду необхідно перевірити відповідність дій відповідача вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а не ЗУ «Про звернення громадян». За таких обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності незаконною необхідно відмовити. Вирішуючи спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Як уже зазначалося раніше статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України, відповідно. Так, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами з відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникли в зв`язку з бездіяльністю державного виконавця. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Таким чином, відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, ст. 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких пред`являється позов, є виключним правом позивача. Відповідно до частин 1-3 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Статтею 51 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов`язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому суд не має права самостійно залучати співвідповідача або заміняти первісного відповідача. Позивач просить стигнути в солідарному порядку з Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О. І. матеріальну шкоду у сумі 37 101 грн 18 коп., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а разом 42 101 грн. 18 коп. КЦС ВС у постанові від 01.03.2023 у справі № 752/3839/22 (провадження 61-11057 св 22) зазначив, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів ДКС України. При цьому залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19). З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. є неналежним відповідачем за позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Також слід зазначити, що старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. є неналежним відповідачем виходячи з положень ч. 1 ст. 42 та ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України, які передбачають, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. не відноситься до осіб, які можуть бути відповідачами в цивільному процесі. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, які заявлені до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. Щодо позовних вимог до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд приходить до наступного. Позивач вважав, що державний виконавець допустив бездіяльність, оскільки не закінчив виконавче провадження та не скасував арешт на майно у встановлений законом строк, не повернув грошові кошти, які безпідставно стягнуто з нього, що є підставою для застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦПК України, стягнення упущеної вигоди та матеріальних витрат. Із матеріалів справи встановлено і сторонами не оспорюється, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 08.08.2024 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суд від 25.01.2022, яке було підставою для відкриття виконавчого провадження з його виконання скасовано, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, яким визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52 залишено в силі. Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Звертаючись з позовом до суду позивач не надав жодного доказу на підтвердження обізнаності державного виконавця Веремчук О.І. про ухвалення 08 серпня 2024 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду постанови, яка була підставою для закінчення виконавчого провадження та скасування арешту на майно позивача. Про скасування 08.08.2024 Верховним Судом постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 та залишення в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 позивач [PERSON] зазначив в листі від 19.08.2024, який направив начальнику Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції і який отримав представник відділу Криванич О.І. 19.08.2024. Посилання в листі від 19.08.2024 про звернення [PERSON] 19.04.2024 до ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про закриття виконавчого провадження не заслуговує на увагу, оскільки доказів направлення такого матеріали справи не містять, а також станом на 19.04.2024 рішення Верховного суду від 08.08.2024, яке було би підставою для закінчення виконавчого провадження не існувало. Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач повідомив ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про наявність підстав для закриття виконавчого провадження саме 19.08.2024. Водночас законодавець у ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» пов`язує прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження з часу коли про наявність підстав для такого стало відомо державному виконавцю, а не ВДВС. Таким чином, судом встановлено, що зазначений лист від 19.08.204 не підтверджує обізнаність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. про наявність обставин для закінчення виконавчого провадження саме 19.08.2024, оскільки процес передачі листа державному виконавцю триває деякий час, в залежності від процедури передачі вхідної кореспонденції особі, яка уповноважена її розглянути. Таким чином, позивачем не надано суду доказів на підтвердження обізнаність державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження 08 серпня 2024 року, а також, про те, що державному виконавцю стало відомо про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження раніше ніж 21.08.2024, коли останнім було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Викладене свідчить про відсутність підстав вважати наявність бездіяльності зі сторони державного виконавця, що було би підставою для стягнення з відповідача заявленої позивачем матеріальної шкоди. Крім того, суд вважає, що скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнуто з [PERSON] грошові кошти є підставою для їх повернення, оскільки правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала виходячи з наступного. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкода; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними. При цьому шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази. Позивачем таких рішень на підтвердження позовних вимог не надано. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Згідно з частинами 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому у майно. Також особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дані положення Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи. Тобто обов`язковими передумовами є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанова Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18). Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату виконання виконавчого документу) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 7 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнуто виконавчий збір є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала. Оскільки відповідно до наведених норм з [PERSON] стягнутого у виконавчому провадженні виконавчий збір, отримувачем якого відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» є Державний бюджет України, тому помилково сплачені суми виконавчого збору підлягають поверненню саме з Державного бюджету України. Відповідно до частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка регулює спірні у справі правовідносини) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій. На виконання зазначеної статті наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджений «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», пунктом другим якого передбачено, що цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі). Таким чином, зазначеним Порядком передбачено процедуру повернення виконавчого збору, оскільки стягнуті з [PERSON] та перераховані до державного бюджету грошові кошти відносяться до зборів. Відповідно до пункту 5 Порядку повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Отже, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу, що контролює справляння надходження до бюджету, яким у даному спорі виступає Державна виконавча служба України, яка в примусовому порядку виконувала вимогу №ф-89321 Головного управління ДПС у Закарпатській області від 26.03.2021, у зв`язку з чим стягнула з [PERSON] виконавчий збір. Відповідно до абзацу 2 п. 5 Порядку передбачено, що в разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. Водночас формуванню такого подання передує подання заінтересованою особою заяви про повернення (перерахування) коштів з бюджету відповідно до абзацу 7 п. 5 Порядку, в якому передбачено, що заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності). [PERSON] не надано суду доказів його звернення до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету відповідно до абзацу 7 п. 5 Порядку. За таких обставин у зазначеного відділу не було підстав для формування подання до відповідного головного управління казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, для повернення [PERSON] виконавчого збору. Водночас кошти, які стягнуто з позивача у виконавчому провадженні у вигляді виконавчого збору знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. У разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання до органу державного казначейства, платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, але оскільки відповідно до наведених норм набувачем стягнутих з [PERSON] грошових коштів є Державний бюджет України, тому ці грошові кошти підлягають стягненню саме з Державного бюджету України, а не з Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі вимоги №ф-89321 Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26.03.2021, суд приходить до наступного. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Так, п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Частина 5 статті 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Таким чином, виходячи з положень ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок, який стягнуто державним виконавцем з [PERSON] неможливо повернути в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та «Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів». Грошові кошти стягнуті як заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі вимоги №ф-89321 Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26.03.2021 та перераховані Відділом державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рахунок податкового органу, але зазначена вимога скасована рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, тому стягнуті з [PERSON] грошові кошти знаходяться на рахунку податкового органу без достатньої правової підстави. Водночас у такому випадку Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має повноважень на їх повернення платнику, у такому випадку платник має право на звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України до податкового органу на рахунок якого Відділом державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вони були перераховані, а не до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зазначене свідчить про те, що старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, щодо доведеності позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень частин першої та третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач зазначив що заподіяна йому майнова шкода складається з: незаконного привласнення відповідачами з його банківського рахунку в АТ КБ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк» - виконавчого збору у сумі 976 грн. 00 коп. та 676 грн. 42 коп., які були ними перераховані до ГУ ДПС у Закарпатській області, в загальній сумі 1652 грн. 42 коп.; 3 % річних у відповідності до вимог ст. 625; інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України за період з 08 серпня 2024 року по 07 серпня 2025 року - 173 грн.76 коп.; втрати робочого часу у розмірі 34 800 грн. 00 коп. через бездіяльність відповідачів у період з 19 серпня по момент звернення з позовом до суду, оскільки мали місце не передбачені графіком роботи клопоти з приводу підготовки заяв, скарг, та клопотань на адресу відповідачів, їх керівництва в м. Івано-Франківськ, до Міністерства юстиції України в м. Києві та ГУ ДП України в м. Ужгород, щодо зобов`язання вчинити певні дії у тому числі повернути кошти, відвідини офісів відповідачів 19, 22, 29 серпня, 14, 17, 24, 29 жовтня, 22 та 22 (двічі) листопада, 03-05 грудня 2024 року, підготовка цього позову, виготовлення ксерокопій, вивчення судової практики, скерування позову до суду (виходячи з вартості години робочого часу адвоката у сумі 600 грн.00 коп. загальна сум склала 600 грн. х 58 год. = 34800 грн 00 коп.); витрати на придбання поштових конвертів, паперу для письма та копіювання документів справі - 425 грн. 00 коп. Але суд вважає безпідставним твердження позивача щодо незаконного привласнення відповідачем виконавчого збору в розмірі 976 грн. 00 коп. та 676 грн. 42 коп., які були перераховані до ГУ ДПС у Закарпатській області, а усього 1652 грн. 42 коп. виходячи з наступного. Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі № 260/1469/21 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 в адміністративній справі № 260/1469/21 скасовано та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання списання недоїмки по єдиному соціальному внеску відмовлено. Зазначена постанова скасована постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду 08.08.2024, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, яким визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52 залишено в силі. Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. З урахуванням викладеного суд бере до уваги, що станом на час примусового стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 976 грн 00 коп. та 676 грн 42 коп. заборгованості за виконавчим документом у державного виконавця існували законні підстави для такого стягнення, оскільки вимога №ф-89321 Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26.03.2021 мала силу виконавчого документу, але такі підстави відпали в зв`язку і з часу скасуванням постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду 08.08.2024 постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022, на підставі якої було відкрито виконавче провадження. Таким чином, на час стягнення з [PERSON] грошових коштів на державного виконавця діючим законодавством було покладено обов`язок по виконанню вимоги №ф-89321 Головного управління ДПС в Закарпатській області від 26.03.2021, а відповідно його дії є правомірними. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що 01.04.2025 зазначену суму повернуто позивачу і останній у судовому засіданні ці вимоги не підтримав. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки протиправних дій або бездіяльності державного виконавця, які призвели до порушення прав позивача судом не встановлено. Крім того, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання і не може застосовуватися до спірних правовідносин. Позивач просить стягнути з відповідача пряму втрату робочого часу у розмірі 34 800 грн. 00 коп. через бездіяльність останнього у період з 19 серпня по момент подачі цього позову до суду яка полягає у неповернення стягнутих з нього примусово витрат виконавчого провадження, сум виконавчого збору та ЄСВ. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга статті 22 ЦК України визначає, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальності отримання ним доходу у розмірі 34 800,00грн. Також суд вважає помилковим посилання позивача на можливість застосування для визначення упущеної вигоди постанови ВСУ у справі № 923/567/17 від 11.06.2018, яка визначає вартість години робочого часу адвоката виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги. Регульовані або фіксовані ціни на такі послуги встановлюються Кабінетом Міністрів України лише для тих адвокатів, які працюють на підставі Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і отримають оплату за рахунок держбюджету. Усі інші самостійно визначають свій гонорар відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України). Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема як у цій справі, у тому числі в державного виконавця. Зазначену позицію викладено у постанові ОП КЦС ВС від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт 3) в інших випадках, встановлених законом. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21), серед іншого, вказала, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Позивач зазначає, що через бездіяльність державного виконавця він значною мірою втратив довіру до авторитету держави; тривалий час був позбавлений душевної рівноваги та впевненості у завтрашньому дні; вимушений був скасувати запланований відпочинок, інші справи, відкоригувати сімейні плани; змушений був шукати інші можливості щоб акумулювати грошові кошти на інших банківських рахунках; постраждала його репутація як волонтера та адвоката; він мав нервові стреси і погіршення стану здоров`я, з`явилися головні болі, запаморочення, порушився сон, що в свою чергу призвело до необхідність зменшення інтенсивності роботи, обмеження професійних навантажень, санаторно курортного лікування. Збільшилися фінансових витрат на профілактику, фізіотерапевтичне лікування, отримання ліків. Необхідність приймати участь у судових засіданнях у зимовий період 2024 - 2025 років несуть додаткові ризики його здоров`ю. Він втратив і продовжую втрачати багато часу по захисту своїх інтересів та інтересів. Відчуття внутрішнього дискомфорту, викликаного тривалим на протязі більше року положенням позивача, призводить до постійного почуття приниження та меншовартості, псуванню настрою. Невизначеність термінів відшкодування матеріальних і моральних збитків, а відтак закінченню цієї справи, позбавляє можливості планувати робочій та вільний час у майбутньому. Перед ним не вибачилися. Крім викладених вище мотивів відсутності бездіяльності старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. слід додатково зазначити наступне. Позивач вважав, що державний виконавець не закінчив виконавче провадження та не скасував арешт на майно у встановлений законом строк, а саме в день ухвалення 08 серпня 2024 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду постанови, якою задоволено його касаційну скаргу та скасовано як незаконну постанову 8 апеляційного суду від 25.01.2022, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1469/21 від 30.06.2021, яким задоволено його позов - залишив в силі, чим допустив бездіяльність, якою йому спричинено моральну шкоду, але судом встановлено, що державний виконавець закінчив виконавче провадження у встановлений законом строк. Викладене свідчить про відсутність підстав вважати наявність бездіяльності зі сторони державного виконавця, що було би підставою для стягнення з відповідача заявленої позивачем моральної шкоди. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями державного виконавця, про які вказано у позові, та настанням шкоди. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Веремчук О.І. відповідають вимогам закону, а тому відсутній факт заподіяння бездіяльністю державного виконавця моральної шкоди позивачу. Зазначене свідчить про те, що підстави для стягнення з держави в особі Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача моральної шкоди відсутні. Також суд зауважує, що фінансові витрати на профілактику, фізіотерапевтичне лікування, придбання ліків є матеріальними витратами а не моральною шкодою. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed