Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

14 листопада 2025 року АТ «ПУМБ», в інтересах якого діє представник за довіреністю Донцова Євгенія Олександрівна, звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами в розмірі 79149,73 грн та судові витрати (вхідний №46109, а.с.1-5). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1) 03.12.2019 №300147960601, згідно умов якого відповідачу як позичальнику видано кредит у сумі 36396,71 грн; 2) 07.07.2020 №2001630269001, згідно умов якого відповідачу як позичальнику видано кредит у сумі 40000 грн. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. З огляду на викладене, позивач робить висновок, що Цивільний кодекс України, крім обов`язку належного виконання зобов`язання, встановлює також принцип своєчасного його виконання (п. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином. У зв`язку з чим, відповідач має перед позивачем, станом на 04.08.2025, наступну заборгованість: 1) по кредитному договору від 03.12.2019 №300147960601 15 123,10 грн, з яких: 6385,85 грн заборгованість за кредитом, 2,13 грн заборгованість процентами, та 8735,12 грн заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 07.07.2020 №2001630269001 64026,63 грн, з яких: 38620,50 грн заборгованість за кредитом, 25 406,13 грн. заборгованість за процентами, та 0,00 грн заборгованість за комісією. Таким чином, як зазначає позивач у позовній заяві, загальна сума заборгованості згідно означених кредитних договорів, станом на 04.08.2025, відповідача перед позивачем складає 79 143,73 грн. Щодо правомірності стягнення комісії за кредитним договором, то позивач у мотивувальній частині позовної заяви зазначає про таке. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 3001474960601 від 03.12.2019, сторони погодили, щопозичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua. У зв`язку з викладеним, позивач наполягає на правомірності позовних вимог до відповідача в частині стягнення комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з відповідача в повному обсязі. У цьому контексті позивач посилається на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11.09.2024 в справі № 486/203/24, якою підтверджено правомірність стягнення комісії за обслуговування кредиту, з огляду на те, що: 1) комісія була узгоджена сторонами договору; 2) її нарахування відповідає законодавству, зокрема Закону України «Про споживче кредитування»; 3) ці витрати є частиною загальних витрат за споживчим кредитом і правомірно включені до суми заборгованості, яка підлягає стягненню. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами, що сукупно складає 79149,73 грн, а також судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 00 хв 05 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.64-65). Представник позивача Донцова Є.О. в судове засідання не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і [PERSON] як його представника, що були отримані цими учасниками справи 23.12.2025 (а.с.70, 70 зворот). Водночас представник позивача Донцова Є.О., у п.3 прохальної частини позовної заяви, зазначила, що розгляд слід справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення сторона позивача не заперечує (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання 05 січня 2026 року о 10 год 00 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 05 січня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07 липня 2020 року відповідач [PERSON] підписала Заяву №2001630269001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Заява-1, а.с.18). У Заяві-1 зазначено, що підписанням цієї заяви [PERSON] беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Згідно розділу «Кредитна картка» Заяви-1, [PERSON] просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку. Номер кредитної картки миттєвого випуску (не персоніфікована): [NUMBER] . Крім того, просила Банк встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 30000 гривень. Розрахунковий день 30 числа місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту 12 (дванадцять) місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням Заяви-1 відповідач підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також що вона ознайомлена з правилами користування платіжною карткою. Стандартна процентна ставка складає 47.88%. Реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитом складає 12577,58 грн. Із розділу «Підпис особи, що подає заяву» суд встановив, що Заява-1 підписана відповідачем за допомогою власноручного підпису. Аналогічні відомості містяться і в паспорті споживчого кредиту, що безпосередньо досліджений в судовому засіданні і знаходиться на а.с. 18 зворот. Також судом встановлено, що 01 грудня 2019 року відповідач [PERSON] підписала Заяву № 3001474960601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Заява-2, а.с.19). У Заяві-2 зазначено, що підписанням цієї заяви [PERSON] беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Згідно розділу «Споживчий кредит» Заяви-2, її сторони погодили суму кредиту: 36396,71 грн, мету кредиту: оплата товару (35278.04 грн) та разової комісії (1118,67 грн); строк кредитування: 24 місяці, в тому числі пільговий період: 15 місяців; розмір відсотків за користування коштами: з 03.12.2019 до 02.03.2021 в розмірі 0,01% річних, з 03.03.2021 в розмірі 0,01% річних; та комісію за обслуговування кредитної заборгованості: з 03.12.2019 по 02.03.2021 в розмірі 0,00%, з 03.03.2021 в розмірі 3,00%; разова комісія 2,04% або 399 грн. Згідно розділу «Графік платежів» Заяви-2 судом встановлено, що платіжними періодами є: з 03.12.2019 по 02.03.2021 та з 03.03.2021 по 02.12.2021; сума платежу за розрахунковий період 1926,19 грн щомісячно; усього за 24 місяці 46226,88 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 03.12.2019 по 02.03.2021 0,00 грн; з 03.03.2021 по 02.12.2021 1091,9 грн, а всього 9827,10 грн. Із розділу «Підпис особи, що подає Заяву» суд встановив, що Заява-2 підписана відповідачем за допомогою відповідачем за допомогою власноручного підпису. Аналогічні відомості містяться і в паспорті споживчого кредиту, що безпосередньо досліджений в судовому засіданні і знаходиться на а.с. 19 зворот. До позовної заяви АТ «Перший Український Міжнародний Банк» долучив Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 червня 2019 року), затверджену рішенням Правління АТ «ПУМБ», протокол №760 від 11 червня 2019 року (а.с.21 зворот - 27). Із платіжної інструкції №TR.39354750.64097.359 від 01.12.2019 суд встановив, що означеного дня позивачем відповідачу надані грошові кошти як кредитні з метою виконання умов Заяви-2, у розмірі 36396,71 грн (а.с.30 зворот). Також із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001630269001 від 07.07.2020 (Заява-1) суд встановив, що позивач декілька разів збільшував відповідачу кредитний ліміт, а саме: з 07.07.20200 до 30000 грн, з 17.11.2020 до 35000 грн, а з 18.03.2021 до 40000 грн (а.с. 30). Із розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №2001630269001 від 07.07.2020 (Заява-1), станом на 04.08.2025, суд встановив, що позивачем визначено як заборгованість по сумі кредиту (тілу кредиту), що становить 38 620,50 грн, так і за процентами, що сукупно складає 25 406,13 грн (а.с.31-32). Вказані в означеному розрахунку заборгованості безпосередньо розміри заборгованості відповідача перед позивачем з призми здійснених [PERSON] платежів у рахунок погашення грошового зобов`язання згідно Заяви-1, підтверджуються випискою по особовому рахунку № [NUMBER] , що долучена позивачем до позовної заяви (а.с.35-36). Із розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 3001474960601 від 03.12.2019 (Заява-2), станом на 04.08.2025, суд встановив, що позивачем визначено як заборгованість по сумі кредиту (тілу кредиту), що становить 6385,85 грн, так і за процентами, що сукупно складає 2,13 грн, та за комісією, що складає 8735,12 (а.с.32 зворот - 34). Вказані в означеному розрахунку заборгованості безпосередньо розміри заборгованості відповідача перед позивачем з призми здійснених [PERSON] платежів у рахунок погашення грошового зобов`язання згідно Заяви-2, підтверджуються випискою по особовому рахунку № [NUMBER] , що долучена позивачем до позовної заяви (а.с.37-38 зворот). Аналізуючи підстави позову з призми досліджених матеріалів цивільної справи, а також положень чинного законодавства і правових висновків щодо практики їх застосування, що викладені у постановах Верховного Суду, суд зазначає про таке. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із досліджених безпосередньо в судовому засіданні Заяви-1 та Заяви-2 суд встановив, що їх сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких правочинів на зазначених у них умовах шляхом підписання як Заяви-1, так і Заяви-2 власноручним підписом, що були поставлені відповідачем у відповідних розділах Заяви-1 та Заяви-2. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на спростування наявної заборгованості за кредитними договорами №3001474960601 від 01.12.2019 та №2001630269001 від 07.07.2020, а також свого контррозрахунку заборгованості, або ж доказів про повне погашення заборгованості, що утворилася у зв`язку з неналежним виконанням нею зобов`язань з оплати за означеними кредитними договорами. Крім того, відповідачем не доведено наявності розбіжності між здійсненими сплатами за кожним із укладених кредитних договорів та тими сплатами, що відображені позивачем у розрахунках заборгованості як за кредитним договором №3001474960601 від 01.12.2019, так і за кредитним договором №2001630269001 від 07.07.2020. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошові зобов`язання щодо повернення сум кредиту, згідно укладених нею кредитних договорів шляхом підписання Заяв-1,2, в частині як основної суми боргу (тіла кредиту), так і процентів за користування кредитними коштами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача грошових коштів в рахунок погашення як основного боргу, так і відсотків за їх ними користування, підлягають задоволенню. Проте, з метою того, щоб визначити конкретні суми заборгованості відповідача перед позивачем в контексті як основного боргу (тіла кредиту), так і відсотків за користування кредитними коштами, слід вирішити позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, розмір якої обумовлений у Заяві-1 і складає за підрахунками позивача 8735,12 грн (а.с.32 зворот - 34). Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що позивачем визначена в розмірі 8735,12 грн згідно Заяви-1, суд зазначає про таке. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день укладення кредитного договору у формі Заяви-1, тобто станом на 01.12.2019, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» у відповідній редакції було передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», Правлінням Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин). Згідно додатку 1 до Правил про споживчий кредит у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Отже, Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У той же час, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день укладення кредитного договору у формі Заяви-1, тобто станом на 01.12.2019, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день укладення кредитного договору у формі Заяви-1, тобто станом на 01.12.2019, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умовами кредитного договору № 3001474960601 від 01.12.2019, оформленого шляхом підписання Заяви-1, а саме розділом «Споживчий кредит з пільговим періодом (без послуги страхування)», передбачено сплату відповідачем [PERSON] щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає: з 03.12.2019 по 02.03.2021 0,00 грн; з 03.03.2021 по 02.12.2021 1091,9 грн/місяць, а всього 9827,10 грн. Разом з тим, в означеному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 3001474960601 від 01.12.2019, оформленого шляхом підписання Заяви-1, відтак положення розділу «Споживчий кредит з пільговим періодом (без послуги страхування)» кредитного договору № 3001474960601 від 01.12.2019, оформленого шляхом підписання Заяви-1, в частині обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту, починаючи з 03.03.2021 в розмірі 3,0%, що становить 1091,90 грн/місяць (розділ «Графік платежів» кредитного договору № 3001474960601 від 01.12.2019), є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 8735,12 грн по кредитному договору №3001474960601 від 01.12.2019, оформленого шляхом підписання Заяви-1. Водночас посилання представника позивача в мотивувальній частині позовної заяви на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11.09.2024 у справі № 486/203/24 суд відхиляє, оскільки застосуванню під час вирішення цивільних справ підлягають висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, що узгоджується з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України. Також, як встановлено судом, відповідач у межах виконання кредитного договору №3001474960601 від 01.12.2019, оформленого шляхом підписання Заяви-1, 03.04.2021 сплатила позивачу 1091,90 грн, які останнім були безпідставно зараховані на погашення заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Ця обставина підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 3001474960601 від 01.12.2019 (Заява-1), станом на 04.08.2025 (а.с.33 зворот). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19) суд касаційної інстанції зробив висновок, що сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Також у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) суд зробив висновок, що оскільки відповідачем безпідставно здійснено зарахування сплачених позивачем сум у рахунок погашення комісії, тому слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Оскільки, як встановлено судом, умови, зокрема кредитного договору №3001474960601 від 01.12.2019 в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому суд дійшов висновку про необхідність зарахування, сплачених відповідачем коштів у сумі 1091,90 грн, що позивачем зараховані на сплату комісії, на погашення основної суми боргу (тіла кредиту), визначивши її в розмірі 5 293,95 грн (6385,85 грн 1091,90 грн). Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: 1) за кредитним договором від 01.12.2019 №300147960601 в розмірі 5 296,08 грн, з яких: 5 293,95 грн заборгованість за тілом кредитом, та 2,13 грн заборгованість за процентами; 2) по кредитному договору від 07.07.2020 №2001630269001 в розмірі 64026,63 грн, з яких: 38620,50 грн заборгованість за кредитом, 25 406,13 грн. заборгованість за процентами; Загальна сума заборгованості за двома кредитними договорами, станом на 04.08.2025, складає 69 322,71 грн. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: у загальному розмірі 69 322,71 грн. Що стосується прохання позивача, викладеного у п.2 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, то суд зазначає про таке. Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що за подачу позовної заяви позивачем сплачено, з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №26 від 03.11.2025 (а.с.11). Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами обгрунтованими і задовольнив їх на суму 69 322,71 грн, що складає 87,58% від ціни позову (69 322,71/79149,73), тому з відповідача на користь позивача,

Outcome: partial