Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

14.07.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіна - ЛТД» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в [INFO] газети «[INFO]» на першій шпальті була розміщена інформація про статтю під заголовком «[INFO]», а сама стаття розміщена на другій сторінці газети, окрім того, аналогічна стаття під заголовком: «[INFO]» була розміщена на веб - сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] . Зокрема, у вказаних статтях цитувалася пряма мова [PERSON] , яка вказувала наступне: «… Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів. Не виконавши рішення суду та не допустивши мене до роботи, вони знову звільнили мене з посади!... Але тепер, коли я перемогла в суді, вийшла на роботу, повернулася на посаду, на яку обрали мене люди, то зіткнулася із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду! Не виконує рішення суду! Викликає поліцію і СБУ! Такими діями в.о. голови [PERSON] вкрай обурила людей, які не добирають слів, щоб охарактеризувати її вчинки…». Позивач зазначає, що у вказаних статтях відповідач [PERSON] повідомляла інформацію, що [PERSON] , нібито, не було виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 120/11417/23, яким було задоволено позов [PERSON] про поновлення її на посаді Оратівського селищного голови та, що такими діями [PERSON] вчинила злочин, передбачений ст. 382 КК України. При цьому, згідно відповіді Вінницької обласної прокуратури на адвокатський запит № 60 від 16.06.2025, моніторингом даних, внесених до інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України» установлено, що заява [PERSON] , яка стосувалася невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024, постановленого у справі № 120/11417/23, [PERSON] та/або депутатами Оратівської селищної ради станом на 18.06.2025 до Вінницької обласної прокуратури не надходила. Також, Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області у відповіді на адвокатський запит № 77 від 06.07.2025 було повідомлено, що відповідно до відомостей інформаційно - комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» з приводу порушених у запиті питань було зареєстровано один факт (ЄО ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області № 2133 від 23.07.2024), та матеріали перевірки було списано до справи підрозділу поліції № 20/1033 від 30.07.2024. Отже, інформація, поширена [PERSON] щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України не відповідає дійсності, оскільки жодних відомостей щодо факту невиконання [PERSON] рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 120/11417/23 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було. Поширення вказаної інформації відповідачем ТОВ «Регіна - ЛТД» в друкованому виданні газети «[INFO]» та на веб - сайті, що належить ТОВ «Регіна - ЛТД», за посиланням [INFO] без перевірки її достовірності, призвело до того, що у невизначеної кількості людей склалося враження, що [PERSON] є злочинцем, що порушило її особисті немайнові права, зокрема, принцип презумпції невинуватості. [PERSON] вказує, що інформація, повідомлена [PERSON] є недостовірною, неправдивою та образливою, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки формує в суспільстві негативну думку про її особу та, ніби, причетність її до вчинення кримінальних правопорушень, зневагу до законів України, непорядність, дискредитуючи її в очах оточуючих, зокрема, жителів селища Оратівської ОТГ, окрім того, інформація побудована із застосуванням образливих висловлювань на адресу [PERSON] , а саме, що вона «справжнє би@ло». Окрім того, [PERSON] довелося виправдовуватися перед односельчанами та представниками партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», членом якого вона являється. Також поширення вказаної інформації негативно вплинуло на сім`ю позивачки, адже селище Оратів, є невеликим населеним пунктом та всі жителі знають сім`ю [PERSON] , а також ким та де вона працює. Також, доньку позивачки, яка навчається в Оратівському ліцеї однокласники та вчителі неодноразово запитувала про ситуацію, що склалася , що негативно відобразилося на стані дитини. Таким чином, оскільки [PERSON] продовжує цькувати [PERSON] особисто в соціальних мережах та розповідає односельчанам речі, що негативно її характеризують, [PERSON] просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [INFO] в [INFO] газети «[INFO]» в інтерв`ю [PERSON] під заголовком: « [INFO] » та на веб - сайті [INFO] , у розділі "Новини" за посиланням [INFO] під заголовком «[INFO]», а саме речення: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів», зобов`язати [PERSON] протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену [INFO] в [INFO] газети «[INFO]» в інтерв`ю [PERSON] під заголовком: « [INFO] » та на веб - сайті [INFO] , у розділі "Новини" за посиланням [INFO] під заголовком: «[INFO], шляхом надання власнику газети « [INFO] » Товариству з обмеженою відповідальністю «Регіна - ЛТД» для розміщення тексту спростування в наступному номері газети «[INFO]», який має вийти після набрання рішенням суду законної сили та на веб-сайті [INFO] наступного змісту: «Спростування. Я, [PERSON] , повідомляю, що інформація, поширена мною [INFO] в [INFO] газети [INFO] в публікації під заголовком: « [INFO] » та на веб-сайті [INFO] у статті під заголовком: «[INFO]», є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню в частині тверджень про те, що [PERSON] вчинила кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України, щодо умисного невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 120/11417/23, яким мене було поновлено на посаді Оратівського селищного голови», зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіна - ЛТД» протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, але не пізніше дня виходу наступного номеру газети «[INFO]», який має вийти після набрання рішенням суду законної сили, спростувати інформацію, поширену [INFO] в [INFO] газети «[INFO]» в інтерв`ю [PERSON] під заголовком: « [INFO] » та на веб-сайті [INFO] , у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , під заголовком «[INFO]», шляхом розміщення в газеті « [INFO] » на першій шпальті газети анонсу про спростування тим же шрифтом та розміром, що й анонс в [INFO] газети від [INFO] та на другій шпальті газети тексту спростування тим же шрифтом та розміром, що й оригінальна стаття, а також на веб-сайті [INFO] під заголовком: "Спростування недостовірної інформації, поширеної [INFO] в [INFO] газети [INFO]" в інтерв`ю [PERSON] під заголовком: « [INFO] » та на веб-сайті [INFO] , у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , під заголовком: «[INFO]», наданого [PERSON] , наступного змісту: «Спростування. Я, [PERSON] , повідомляю, що інформація, поширена мною [INFO] в [INFO] газети [INFO] в публікації під заголовком: « [INFO] » та на веб-сайті [INFO] у статті під заголовком: «[INFO]», є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню в частині тверджень про те, що [PERSON] вчинила кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України, щодо умисного невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 120/11417/23, яким мене було поновлено на посаді Оратівського селищного голови». Ухвалою суду від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №141/617/25, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження на 10.09.2025. 07.08.2025 до суду від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії висновку за результатами проведення семантико - текстуальної експертизи № 456/25-22 від 24.07.2025 та копії довідки з відомостями про власника веб - сайту (веб - сторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення № 124/2025-Д від 29.07.2025. Судове засідання, призначене на 10.09.2025, не відбулось та було відкладено на 08.10.2025, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвоката Якименко - Шевчук Ю.О. від 09.09.2025 про відкладення розгляду справи. 08.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвоката Якименко Ю.О. надійшла заява про відвід судді Слісарчука О.М. від розгляду справи № 141/617/25. 08.10.2025 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвоката Якименко Ю.О. Також 08.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі №141/617/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2025. Судове засідання, призначене на 16.10.2025, не відбулось та було відкладено на 11.11.2025, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Безуглої І.С. від 15.10.2025 про відкладення розгляду справи. 16.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Безуглої І.С. надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву у цивільній справі № 141/617/25. Ухвалою суду від 17.10.2025 в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Безуглої І.В. від 16.10.2025 про поновлення строку на подання відзиву у цивільній справі № 141/617/25 відмовлено. Судове засідання, призначене на 11.11.2025, не відбулось та було відкладено на 26.11.2025, у зв`язку із технічною неможливістю представника відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвоката Якименко Ю.О. підключитись до судового засідання в режимі відеоконференції. 26.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвоката Якименко Ю.О. надійшли додаткові пояснення у справі № 141/617/25. Судове засідання, призначене на 26.11.2025, не відбулось та було відкладено на 30.12.2025, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Мартинюка Я.С. про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні 30.12.2025 позивач [PERSON] та її представник адвокат Мартинюк Я.С. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Безугла І.С. позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позовна заява є необґрунтованою. Представник відповідача ТОВ «Регіна - ЛТД» адвокат Якименко Ю.О. проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи № 141/617/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається із [INFO] від [INFO] газети «[INFO]» на першій шпальті газети була розміщена інформація про статтю під заголовком: «[INFO]» (Оратівська епопея із звільненням голови громади [PERSON] може закінчитись самосудом. Про це попереджають правоохоронці, місцеві чоловіки, мобілізовані до війська), а сама стаття розміщена на другій сторінці газети. У статті, зокрема, зазначено: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів. Не виконавши рішення суду та не допустивши мене до роботи, вони знову звільнили мене з посади!... Але тепер, коли я перемогла в суді, вийшла на роботу, повернулася на посаду, на яку обрали мене люди, то зіткнулася із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду! Не виконує рішення суду! Викликає поліцію і СБУ! Такими діями в.о. голови [PERSON] вкрай обурила людей, які не добирають слів, щоб охарактеризувати її вчинки…». Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Наталії Устименко за результатами проведення судової семантико - текстуальної експертизи № 456/25-22 від 24.07.2025, у статті під назвою: «[INFO]», що надрукована у [INFO] газети «[INFO]» міститься інформація, викладена: 1)у формі фактичних тверджень у висловлюваннях: -«Голову Оратівської ТГ [PERSON] , яку суд поновив на посаді, визнавши незаконним її звільнення, депутати ТГ вже вдруге незаконно звільнили, навіть не дочекавшись внесення в реєстр рішення суду про поновлення»; -«Ось що заявила посадовиця: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів. Не виконавши рішення суду та не допустивши мене до роботи, вони знову звільнили мене з посади! Прошу допомогти у широкому висвітленні цього злочину на всіх можливих ресурсах!»; -«Рік тому мене незаконно звільнили. Я без проблем віддала печатку Оратівської ТГ, звільнила кабінет, забрала трудову книжку, рішення про звільнення і пішла. Протягом року я не переступала жодного разу порогу селищної ради, не була присутня на жодній із сесій. Не втручалася в роботу селищної ради. Але тепер, коли я перемогла в суді, вийшла на роботу, повернулась на посаду, на яку мене обрали люди, то зіткнулась із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду! Не виконує рішення суду! Викликає поліцію і СБУ!». 2)у формі оціночних суджень у висловлюваннях: -«За злочини треба відповідати»; -«Навіть висловлюють бажання застосувати самосуд! Люди шоковані таким нехтуванням Закону!»; -«Хіба після таких цинічних зловживань [PERSON] може займати посаду в органах влади? Хіба можуть люди, на яких їй просто наплювати, поважати, сприймати її?»; -«Ні я, ні моя команда, ні люди того, що відбувається, вже не подарують! За правду будемо боротись в усіх значенням цього слова!»; -«цей цинізм [PERSON] ». А також міститься образлива лексика: «шайка», «шкідники», «московитське кодло», «секта московитів», «бидло». Окрім того, у статті під назвою « [INFO] », що надрукована у [INFO] газети [INFO], містяться висловлювання негативного й образливого характеру щодо [PERSON] (зіткнулась із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду!). Згідно довідки з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення № 124/2025-Д від 29.07.2025, відповідно до пунктів 17-19 Порядку надання послуг з видачі звітів за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту вебсторінок у мережі Інтернет, а також довідок з відомостями про власників вебсайтів (вебсторінок), реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення, затвердженого наказом Товариства з обмеденою відповідальністю «Центр компетенції з формування доказів у мережі Інтернет «ВЕБ-ФІКС» від 18 грудня 2024 року № 12, на підставі заяви щодо видачі довідки з відомостями про власника вебсайту https://[INFO] або інформацією про його встановлення, яку подав заявник - [PERSON] , та в якій повідомив, що його права і законні інтереси потребують захисту у зв`язку із розміщенням недостовірної інформації за адресою у мережі Інтернет: [INFO] у вигляді, доступному для публічного ознайомлення, повідомляємо наступну інформацію щодо доменного імені [INFO], яким адресується цей вебсайт: доменне ім`я: [INFO], доступність за доменним ім`ям вебсайту для публічного використання у мережі Інтернет: так, дата та час реєстрації доменного імені: 2010-08-25Т10:34:00.00X, дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: 2024-02-01Т21:19:52.00Z, дата та час завершення строку реєстрації доменного імені: 2025-08-25Т09:34:12. 00Z, DNS-сервер (-и): ns1.hostpro.ua, ns2.hostpro.ua, ns3.hostpro.ua, ns4.hostpro.ua, WHOIS Server: whois.enom.com; інформація про реєстратора доменного імені: найменування: eNom, Inc., місцезнаходження:15801 NE 24 th ST, Bellevue WA 55436 UnitedStates, вебсайт: [INFO] , електронна адреса: [INFO] , телефон: [NUMBER] ; інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS: найменування/прізвище, ім`я, по батькові: відомості скриті, адреса місцезнаходження: UA, адреса електронної пошти: відомості скриті, телефон: відомості скриті, факс: відомості скриті, IP-адреса (и), якій/яким відповідає доменне ім`я: IPv4:[NUMBER]; інформація про хостинг-провайдера: найменування: Hetzner Online GmbH, місцезнаходження: Industriestr.25, Gunzenhausen 91710, Germany, вебсайт: https://www.hetzner.de/, адреса електронної пошти: [INFO], [INFO], [INFO] , телефон: [NUMBER] , факс: [NUMBER] , доступність сервера: перебуває у загальному доступі, тип сервера: nginx/1/18/0 (Ubuntu). Як убачається із листа начальника відділу документального забезпечення Вінницької обласної прокуратури Марини Кравчук № 33-3221-25 від 18.06.25, відповідно до вимог п. 5.1.2. Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27 (зі змінами), вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, реєструються в інформаційній системі «Система електронного документообігу органів прокуратури України». Моніторингом даних, внесених до інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України» установлено, що заява [PERSON] , що стосувалася невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024, постановленого у справі № 120/11417/23, [PERSON] , [INFO] , та/або-депутатами Оратівської селищної ради, станом на 18.06.2025 до Вінницької обласної прокуратури не надходила. Згідно листа Управління організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 199858-2025 від 08.07.2025, відповідно до відомостей інформаційно - телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» зареєстровано один факт, що стосується [PERSON] , [INFO] , (ЄО відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області № 2133 від 23.07.2024). Розгляд матеріалів вказаного ЄО проводився відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (в редакції від 31.12.2023) за результатами якого матеріали перевірки списано до справи підрозділу поліції № 20/1033 від 30.07.2024. Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України). За змістом ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як зазначалося вище, відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. При цьому, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Згідно частини 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як убачається із [INFO] від [INFO] газети «[INFO]» на першій шпальті газети була розміщена інформація про статтю під заголовком: «[INFO]» (Оратівська епопея із звільненням голови громади [PERSON] може закінчитись самосудом. Про це попереджають правоохоронці, місцеві чоловіки, мобілізовані до війська), а сама стаття розміщена на другій сторінці газети. У статті, зокрема, зазначено: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів. Не виконавши рішення суду та не допустивши мене до роботи, вони знову звільнили мене з посади!... Але тепер, коли я перемогла в суді, вийшла на роботу, повернулася на посаду, на яку обрали мене люди, то зіткнулася із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду! Не виконує рішення суду! Викликає поліцію і СБУ! Такими діями в.о. голови [PERSON] вкрай обурила людей, які не добирають слів, щоб охарактеризувати її вчинки…». Також вказана інформація була розміщена на веб - сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] . Зазначена вище публікація розміщена у вільному доступі в мережі Інтернет, що підтверджується довідкою з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення № 124/2025-Д від 29.07.2025. Вказана публікація доступна невизначеному колу осіб. Основним ідентифікатором фізичної особи в текстовому матеріалі є ім`я фізичної особи, яке відповідно до статті 28 ЦК України складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Інформацію, яка дає змогу ідентифікувати особу, можуть містити також контекстуальні індикатори (або їх сукупність), зокрема вказівка на родинні зв`язки, місце проживання, місце роботи, посаду, належність до певного об`єднання громадян (громадської організації, політичної партії тощо), вказівка на об`єкти, які перебувають або перебували в її власності, на події, пов`язані з життям і діяльністю цієї особи, як от, перебування в збройних формуваннях, захворювання, судимість і тому подібні дані. У тому випадку, коли аналізований текстовий матеріал супроводжується зображенням (фото та відеоматеріали), можливості ідентифікації доповнюються зіставленням відповідних зображень з фотографіями в паспорті та інших документах, що ідентифікують особу. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 04.04.2013 року у справі «Рєзнік проти Росії» в обставинах конкретної справи повинно бути дещо, що змусить пересічного читача відчути, що твердження, що розглядається, здійснило прямий вплив на заявника, або що критика була спрямована саме нього. Встановлено, що у спірній публікації, розміщеній у [INFO] від [INFO] газети «[INFO]» та на веб - сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] зазначається прізвище та ініціали позивача [PERSON] . Крім того, публікація містять фотографії безпосередньо позивача. Таким чином, судом достовірно встановлено, що зміст публікацій дає можливість повністю ідентифікувати позивача як особу, про яку йдеться у публікації, а тому спірна інформація стосується саме позивача, а не будь-якої іншої особи. Проаналізувавши зміст статті, розміщеної у [INFO] від [INFO] газети «[INFO]» та на веб - сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , судом встановлено, що інформація, поширена у ній, виражена у посиланні на конкретні факти та події, що відбулися, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації. Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Наталії Устименко за результатами проведення судової семантико - текстуальної експертизи № 456/25-22 від 24.07.2025, у статті під назвою: «[INFO]», що надрукована у [INFO] газети «[INFO]» міститься інформація, викладена: 1)у формі фактичних тверджень у висловлюваннях: -«Голову Оратівської ТГ [PERSON], яку суд поновив на посаді, визнавши незаконним її звільнення, депутати ТГ вже вдруге незаконно звільнили, навіть не дочекавшись внесення в реєстр рішення суду про поновлення»; -«Ось що заявила посадовиця: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів. Не виконавши рішення суду та не допустивши мене до роботи, вони знову звільнили мене з посади! Прошу допомогти у широкому висвітленні цього злочину на всіх можливих ресурсах!»; -«Рік тому мене незаконно звільнили. Я без проблем віддала печатку Оратівської ТГ, звільнила кабінет, забрала трудову книжку, рішення про звільнення і пішла. Протягом року я не переступала жодного разу порогу селищної ради, не була присутня на жодній із сесій. Не втручалася в роботу селищної ради. Але тепер, коли я перемогла в суді, вийшла на роботу, повернулась на посаду, на яку мене обрали люди, то зіткнулась із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду! Не виконує рішення суду! Викликає поліцію і СБУ!». 2)у формі оціночних суджень у висловлюваннях: -«За злочини треба відповідати»; -«Навіть висловлюють бажання застосувати самосуд! Люди шоковані таким нехтуванням Закону!»; -«Хіба після таких цинічних зловживань [PERSON] може займати посаду в органах влади? Хіба можуть люди, на яких їй просто наплювати, поважати, сприймати її?»; -«Ні я, ні моя команда, ні люди того, що відбувається, вже не подарують! За правду будемо боротись в усіх значенням цього слова!»; -«цей цинізм [PERSON] ». А також міститься образлива лексика: «шайка», «шкідники», «московитське кодло», «секта московитів», «бидло». Окрім того, у статті під назвою « [INFO] », що надрукована у [INFO] газети [INFO], містяться висловлювання негативного й образливого характеру щодо [PERSON] (зіткнулась із справжнім би@лом, яке з останніх сил чіпляється за посаду!). Відповідно до ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд вважає, що висновок експерта від 24.07.2025 № 456/25-22 складений експертом Тернопільським відділенням Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Наталією Устименко відповідає вимогам щодо належного доказу у цій справі і береться судом до уваги в якості доказу при вирішенні даної справи по суті. Частина 6 статті 102 Цивільного процесуального кодексу України передбачає зазначення у висновку експерта «відомостей про свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта за наявності». Формулювання «за наявності» однозначно вказує на необов`язковість наявності такого свідоцтва для проведення експертного дослідження. Аналогічні положення містяться у статті 98 пункті 6 Господарського процесуального кодексу України та статті 101 пункті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Експерт Наталія Устименко має вищу філологічну освіту другого рівня за ступенем спеціаліста, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.2 «Лінгвістичне дослідження мовлення» п`ятого кваліфікаційного класу, стаж експертної роботи із 2021 року, кваліфікаційне свідоцтво № 334-21/Д, видане ЕКК КНДІСЕ 09.12.2021, дійсне безстроково, наказ МЮУ від 10.12.2024 № 3565/5. Окрім того, відповідно до ст. 70 та ч. 2 ст. 102 Кримінально процесуального кодексу України експерт попереджений про кримінальну відповідальність, а саме про завідомо неправдивий висновок та за ст. 385 Кримінального кодексу України за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Відповідно до статті 16 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Твердження про незаконність дій - це діяння визначені КК України як злочин, отже як сам факт їх вчинення, так і факт вчинення їх конкретною особою (фізичною або юридичною) можуть бути встановлені лише обвинувальним вироком суду відповідно до ст. 62 Конституції України та ч.1 ст. 17 КПК України. Недостовірність інформації, поширеної у [INFO] від [INFO] газети «[INFO]» та на веб - сайті [INFO] у розділі «Новини» за посиланням [INFO] , підтверджується тим, що на момент оприлюднення зазначених матеріалів і станом на сьогодні відсутній будь-який обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, що засвідчував би вчинення позивачем будь-яких протиправних дій. Зокрема, немає рішень суду, які б підтверджували факт вчинення правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України. Таким чином, поширення відповідачами такої інформації є порушенням основоположного принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку і підтверджено обвинувальним вироком суду. За відсутності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили та встановлював би факт вчинення позивачем будь-якого кримінального правопорушення, усі наведені у оспорюваній публікації відповідачів твердження є безпідставними, не підтвердженими належними доказами і, відповідно, недостовірними. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поширені відповідачами у спірних публікаціях твердження створюють у суспільній свідомості стійке негативне враження про позивача, формують упереджене ставлення до неї та підривають довіру до її ділової репутації. Такі твердження дискредитують позивача як до виконуючої обов`язків селищного голови, зображуючи її діяльність як таку, що нібито має ознаки протиправної поведінки, передбаченої Кримінальним кодексом України. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах Lingens v. Austria, Steel and Morris v. the United Kingdom), поширення відомостей, які подаються як факти та можуть серйозно зашкодити репутації особи, без належної доказової бази становить втручання у право на повагу до приватного життя та репутації, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цьому випадку відповідачі не довели правдивість поширеної інформації, а отже, таке втручання є неправомірним. Опублікувавши зазначену інформацію, відповідачі сформували у суспільстві негативне уявлення про особу позивача, чим завдали шкоди її честі, гідності та діловій репутації, зважаючи на те, що статус виконуючої обов`язків селищного голови має особливе суспільне значення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про визнання недостовірною та такою, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [INFO] в [INFO] газети «[INFO]» в інтерв`ю [PERSON] під заголовком: « [INFO] » та на веб - сайті [INFO] , у розділі "Новини" за посиланням [INFO] під заголовком «[INFO]», а саме речення: «Сьогодні відбувся кримінальний злочин, передбачений ст. 382 Кримінального кодексу України щодо умисного невиконання рішення суду, вчинений [PERSON] та групою депутатів», а також задоволенню підлягають похідні вимоги про спростування зазначеної інформації. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справах Feldek v. Slovakia, Jerusalem v. Austria, вирішальним є не форма висловлювання (наявність оціночних елементів), а зміст і контекст, у якому воно було поширене. Якщо у висловлюванні містяться факти, здатні зашкодити репутації особи, то на особу, яка їх поширила, покладається обов`язок довести їх правдивість. Також ЄСПЛ у справі Lopes Gomes da Silva v. Portugal наголосив, що навіть оціночні судження повинні мати достатнє фактичне підґрунтя, інакше вони можуть вважатися надмірним і неправомірним втручанням у репутацію особи. У пункті 6.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто…повідомляється чітко, точно та є констатацією факту. Проаналізувавши матеріали справи та спірні публікації, судом достовірно встановлено, що інформація викладена про позивача не лише не містять належного фактичного підґрунтя, а й поширює неправдиві відомості, що формують у громадськості переконання про нібито протиправну поведінку позивача, чим порушують баланс між свободою вираження поглядів та правом на повагу до честі, гідності та ділової репутації, гарантованим статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати, пов`язані з розглядом справи № 141/828/24 суд покладає на рахунок позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. . У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 заданого Закону). У ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище. За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, 06.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача адвоката Мартинюка Я.С. від 05.01.2026 про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій адвокат Мартинюк Я.С. просить суд стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана [PERSON] адвокатським об`єднанням «Беліменко і Мартинюк» у розмірі 30000,00 грн, витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 9160,13 грн та витрати, пов`язані із отриманням інформації щодо власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацією про його встановлення у розмірі 2100,00 грн. На підтвердження понесених витрат представником позивача адвокатом Мартинюком Я.С. було надано договір про надання правничої допомоги від 10.06.2025, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Беліменко і Мартинюк»; додаток № 1 від 10.06.2025 до договору № 16 про надання правничої допомоги від 10.06.2025; акт прийому - передачі наданих послуг (виконаних робіт), наданих Адвокатським об`єднанням в рамках судової справи № 141/617/25, згідно договору про надання правничої допомоги № 16 від 10.06.2025 із зазначенням змісту роботи та кількості затрачених годин; платіжну інструкцію № @2PL582242, з якої убачається, що 17.06.2025 [PERSON] перерахувала на рахунок АО «Беліменко і Мартинюк» 30000,00 грн (призначення платежу - сплата зг рах-факт № 10/06/2025 від 10 червня 2025 року від [PERSON] ); договір № 1525/06-25 від 25.06.2025, укладений між Київським науково - дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та [PERSON] ; актом № 456/25-22 здачі - приймання судової лінгвістичної експертизи № 456/25-22 від 24.07.2025 за заявою громадянки [PERSON] від 17.06.2025 (підстава для проведення), у якому зазначена загальна вартість проведення експертизи у розмірі 9160,13 грн; квитанцію про перерахування коштів у розмірі 9160,13 грн; договір про надання послуг № 156/2025 від 14.07.2025, укладений між ТОВ «Центр компетенції з формування доказів у мережі Інтернет «ВЕБ - ФІКС» та [PERSON] ; акт наданих послуг № 1-156/2025 від 29 липня 2025 із зазначенням найменування послуги та суми у розмірі 2100,00 грн; рахунок на оплату № 2-10168 від 14 липня 2025 року (послуга: довідка з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки)., реєстратора доменного імені або інформацією про його встановлення (станом на дату видачі) у розмірі 2100,00 грн; квитанцію про перерахування коштів у розмірі 2100,00 грн. Аналізуючи фактичні обставини справи № 141/617/25 та практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, суд доходить висновку, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачів солідарно у повному розмірі.

Outcome: approved