Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

28.03.2025 року представник ТОВ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №5965694947 від 25.10.2021 року в розмірі 90484,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 25.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5965694947, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 76261,60 грн. терміном на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01 % річних від суми боргу, в розмірі 2,70 % на місяць від суми кредиту, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору. 17.12.2021 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено Договір факторингу №171221, за яким первісний кредитор передав позивачу за плату належні йому права вимоги до [PERSON] . Однак всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на вимогу погасити борг, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не виконав умови договору. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору позичальник перед банком має заборгованість станом на 22.01.2025 в сумі 90484,94 грн., з яких 4742,19 грн - борг за кредитом, 8,19 грн - борг за річними відсотками та 43034,56 грн борг за щомісячними процентами. 14 квітня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від його представника - адвоката Щербачова А.П. надав письмові пояснення в яких зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що Факт укладення договору кредитування 25.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] підтверджується копією такого договору від 25.10.2021 року, до якого долучено паспорт кредитування № [NUMBER] , за яким ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надали [PERSON] кредит у сумі 76261,60 грн. терміном на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 0,01 % річних від суми боргу, в розмірі 2,70 % на місяць від суми кредиту. Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 76261,60 грн. підтверджується наданими представниками позивача документами: меморіальним ордером № 833437008 від 17.12.2021 р., бухгалтерською довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та витягом з реєстру оплачених страховок. Також встановлено, що 17.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №171221, реєстр прав вимог та акт прийому передачі реєстру прав вимоги до такого договору, відповідно до умов яких ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права грошової вимоги, зокрема, до [PERSON] за договором № 5965694947 від 25.10.2021 року, що підтверджується витягом з такого реєстру прав вимоги та довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про заборгованість відповідача. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином право вимоги за договором кредиту № 5965694947 від 25.10.2021 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до АТ «Таскомбанк». Відповідно до ст. 1078 ЦК України Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановив суд, в порушення взятих на себе договірних кредитних зобов`язань, відповідач [PERSON] належним чином свої кредитні зобов`язання не виконував, внаслідок чого, виникла заборгованість за вищенаведеними договорами, в наведених вище сумах. На підставі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надані до суду і наявні в останнього матеріали справи не спростовують існування діючого зобов`язання Позичальника перед Банком за Кредитним договором №5965694947 від 25.10.2025, що є предметом судового спору в первісному позові і не містять доказів зворотнього. Вказане було вичерпно роз`яснено в Постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16, а в подальшому деталізовано і Постановою Верховного Суду у справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 р. Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем доказів виплати/сплати за рахунок отриманого кредиту на користь третіх осіб грошові кошти. Факт виконання банком (фінансовою установою) свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів може підтверджуватися меморіальним ордером, платіжними дорученнями та, як вже зазначалось, виписками з особового рахунку боржника (аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №916/2387/19). Крім того, позиція Банку, надані Банком докази та відомості щодо обсягу та стану зобов`язання не спростовані, жодним відповідним засобом доказування/спростування вказаних обставин, що мали б бути надані відповідачем. Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про вказану суму заборгованості не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості не подав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує позовні вимоги АТ "ТАСКОМБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved