Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком [PERSON] , який помер [INFO] та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Вказувала, що вона є спадкоємицею за заповітом. Дружина батька - [PERSON] спадщину не прийняла, на неї не претендує, від спадщини відмовилася, надавши нотаріусу відповідну заяву. Вказувала, що вона надала нотаріусу документи, однак їй було повідомлено про те, що відсутній доках родинних відносин між нею (донькою) та її батьком, оскільки у свідоцтві про її народження батько вказаний як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Крім того, існують розбіжності у правовстановлюючому документі, який належав померлому батку, а саме сертифікаті на право на земельну частку(пай) серіїї ЧВ №0041891, виданого 31 серпня 1996 року, де прізвище спадкодавця вказане як « [PERSON] ». Оскільки усунути дані невідповідності можливості немає, вона змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, тому що від цього залежить виникнення її права щодо спадкування нерухомого майна. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, пославшись на обставини викладені в ній, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке йому належало. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно 20.05.2088 року заповів доньці - [PERSON] , що вбачається з копії дублікату заповіту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Юрковецької сільської ради і зареєстрований в реєстрі за №60. З довідки виконкому Юрковецької сільської ради від №171 від 28.04.2025 року вбачається, що [PERSON] проживав та перебував на реєстраційному обліку за місцем свого проживання у [ADDRESS] з 1949 року по [INFO] , на день смерті разом з ним проживали [PERSON] (співмешканка), [PERSON] (донька). Заявниця - [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку пай серії ЧВ№0041891, він виданий [PERSON] , який проживає в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами неможливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заявниця - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що вбачається з копії дублікату заповіту від 20 травня 2008 року, оформити спадщину вона не може через розбіжність в написанні прізвищ. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що заявниця є її сусідкою, вони проживають в с.Юрківці Чернівецького району Чернівецької області. Вона знає заявницю з 1998 року. В сім`ї їх було четверо дочок. [INFO] помер батько заявниці [PERSON] . Конфлікту за спадщину в сім`ї не було. Чому виникли розбіжності в написанні прізвищ вона не знає. В селі називали по різному: і « [PERSON] » і « [PERSON] ». Засвідчила, що заявниця і покійний [PERSON] перебувають в родинних відносинах як батько та донька. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою заявниці. В минулому році помер її (заявниці) батько - [PERSON] , [PERSON] організовувала похорон. Чому по різному написані їх прізвища, а саме: « [PERSON] » та « [PERSON] » їй невідомо. Засвідчила, що [PERSON] та покійний [PERSON] є рідними: донька та батько. Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №5 № про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,- визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). Рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта. Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження, і такі факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Виходячи з вищевказаного, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що встановлення факту родинних відносин між заявницею [PERSON] та [PERSON] має юридичне значення, оскільки від даного факту залежить право заявника на оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи вбачається, що встановлення належності правовстановлюючого документу, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЧВ №0041891 заявниці необхідно для оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно рекомендацій, які містяться у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6ст. 333 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судом також встановлено, що при видачі сертифікату на право на земельну ділянку було допущено помилку в написанні прізвища члена агрофірми « Маяк », а саме, записано що він виданий « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », що стає перешкодою для оформлення заявницею спадщини, відповідно до волевиявлення померлого [PERSON] . В зв`язку з відсутністю органу, який вчинив вищезазначений невірний запис, внести будь-які виправлення на сьогоднішній час неможливо. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що встановлення належності правовстановлюючого документу породжують для заявниці юридичні наслідки, а також те, що чинним законодавством непередбачено іншого порядку встановлення даних фактів, у зв`язку з чим остання немає іншої можливості встановити зазначений юридичні факти та отримати на їх підтвердження документ, який буде юридично значимими для всіх установ та організацій на території України і за її межами, а також враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявниця, дані докази повністю узгоджуються із її заявою, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення даної вимоги. Зазначені в поданій до суду заяві факти знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому їх необхідно встановити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved