Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] 48978,32 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк», яке у подальшому змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] була укладена угода про надання споживчого кредиту №501372096, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. За умовами вказаної угоди [PERSON] був наданий кредит на споживчі потреби в сумі 26000,00 грн. строком на 36 місяців, процентна ставка 23,99% річних, дата повернення 18.10.2025 року. В свою чергу відповідач брав зобов`язання в порядку та на умовах, визначених вказаною угодою, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також комісії та інші, передбачені зазначеною угодою платежі, в строки та на умовах, які передбачені угодою. Однак свої зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту [PERSON] не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 48978,32 грн. з яких 26000,00 грн.- заборгованість по кредиту, 9467,42 грн. - заборгованість по відсотках, 13510,90 - заборгованість по комісії. В добровільному порядку відповідач не погасив вказану заборгованість, тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом і просять стягнути з відповідача вказану заборгованість. Позивач АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, надали заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с. 5,18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву наданий не був. (а.с. 22). Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Встановлено, що 15.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк», яке у подальшому змінило назву на АТ «Сенс Банк» та [PERSON] була укладена угода про надання споживчого кредиту №501372096, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.8). 15.10.2021 року [PERSON] було підписано Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501372096 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», Паспорт споживчого кредиту (а.с. 7,10 зв.,11). За угодою про надання споживчого кредиту № 501372096 від 15.10.2021 року [PERSON] був наданий кредит на споживчі потреби в розмірі 26000,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 23,99 % річних (фіксована процентна ставка). Кредит був наданий на строк 36 місяців до 18.10.2024 року (а.с. 7). Свої зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту № 501372096 від 15.10.2021 року АТ «Альфа-Банк» виконало (а.с. 12). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до під. б п. 1 Оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501372096, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.10.2021 року передбачено, що за обслуговування кредиту сплачується сума в розмірі 2,85% від суми кредиту (а.с. 7). За умовами угоди про надання споживчого кредиту № 521372096, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.10.2021 року [PERSON] брав на себе зобов`язання погашати заборгованість за вказаною угодою відповідно до графіку платежів та вносити обов`язковий платіж в розмірі, який визначений графіком платежів . Однак свої зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту не виконував належним чином , у зв`язку з чим станом на 24.03.2025 року за ним утворилася заборгованість в сумі 48978, 32 грн., з яких 26000,00 грн.- заборгованість по кредиту, 6467,42 грн. - заборгованість по відсотках, 13510,90 заборгованість по комісії (а.с.13) За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Сенс Банк» слід стягнути заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 501372096, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.09.2021 в розмірі 48978,32 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. підлягають задоволенню, що відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved