Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Коваленко М.В. звернулася до суду із вказаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 27 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено запис за № 2574. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбі подружнє життя у сторін не склалося, у зв`язку з тим, що між ними виявилися протилежні погляди на життя, на обов`язки чоловіка та жінки. Подружні стосунки почали псуватися на протязі останніх років. Відповідач нехтує сімейними цінностями, час для дітей та позивача не приділяє, має свої якісь окремі інтереси, пізно повертається додому та зовсім не приділяє участі у вихованні та утриманні дітей. Тому, позивачем прийнято рішення розірвати шлюб й наразі позивач та діти поїхали проживати до батьків позивача у Кіровоградську область. Отже, сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач не прагне відновити сімейні стосунки з відповідачем і в цьому немає жодної потреби, оскільки сторони стали цілковито сторонніми людьми, котрі живуть кожен своїм особистим життям. За таких обставин, зберігати сім`ю з відповідачем позивач вважає, що недоцільно, оскільки їх шлюб носить лише формальний характер. Примирення між сторонами вже не можливе, а вчинок позивача розлучитися є обміркованим та цілком таким, що є її волею. Наразі та після розірвання шлюбу спільні від шлюбу діти проживатимуть із позивачем. 24 листопада 2025 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та можливістю здійснювати фото та відеофіксацію. Згідно з розпискою наявною в матеріалах справи копію позовної заяви з додатками відповідач [PERSON] отримав 24.11.2025 року. 04 грудня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що 27 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2574, серія [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1074, серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Печерським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1335, серія [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved