Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Волков С.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки, що належить їм на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог, в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову, представник позивачки посилається на те, що сторонам у справі на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частці) належить земельна ділянка площею 0,0599 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, яка розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області. Вказана земельна ділянка набута сторонами у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] (батька позивачки та чоловіка відповідачки). Право власності позивачки підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 03.09.2020, виданим державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Мельником А.П., зареєстрованим в реєстрі за № 867. У момент оформлення спадщини позивачка повідомила відповідачку, що не мала (на той момент) необхідності у цій земельній ділянці, а тому пропонувала останній придбати належну їй частку, однак вона не погодилася. Вони усно домовилися знайти покупця на цю земельну ділянку, продати її, а гроші розділити навпіл. З того часу спірною земельною ділянкою в повній мірі користується відповідачка. Навесні 2025 року [PERSON] повідомила, що не має наміру продавати вказану земельну ділянку, здійснювати документальний та фактичний її поділ (виділ часток) також не бажає. Відповідачка вважає, що їй належить земельна ділянка в цілому, оскільки за життя чоловіка вона разом із ним обробляла вказану земельну ділянку і з 2020 року продовжує користуватись та обробляти усю земельну ділянку. Позивачка [PERSON] через неприязні відносини, не може спільно із відповідачкою користуватись спірною земельною ділянкою, а розпоряджатись належною їй часткою самостійно також не має законного права, а тому, з метою захисту належного їй права власності змушена звертатись із позовом до суду щодо поділу вказаної земельної ділянки. На підставі вищевикладеного представник позивачки просить провести розподіл земельної ділянки площею 0,0599 га., для індивідуального садівництва, кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, яка розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, між [PERSON] та [PERSON] за варіантом технічного розподілу земельної ділянки, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 251015/1-ЮШ від 24.10.2025: - виділити у власність [PERSON] , як окремий об`єкт нерухомого майна, 1/2 частину земельної ділянки, що складається з окремої земельної ділянки, згідно запропонованого висновком судової земельно-технічної експертизи №251015/1-ЮШ від 24.10.2025, варіанту поділу для Сторони 1, а саме: частину земельної ділянки кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, площею 0,0599 га, що розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, в розмірі 300 кв.м. (0,03 га), позначену на плані штриховкою синього кольору та має розміри по периметру від північно-східного кута ділянки за годинниковою стрілкою в м: 9,99 м по межі ділянки (від т.Г до т.1); 29,80 м по лінії поділу (від т.1 до т.2); 10,43 м по межі ділянки (від т.2 до т.В); 29,53 м по межі ділянки (від т.В до т.Г) (Див. рис.1 Додатків); - виділити у власність [PERSON] , як окремий об`єкт нерухомого майна, 1/2 частину земельної ділянки, що складається з окремої земельної ділянки, згідно запропонованого висновком судової земельно-технічної експертизи №251015/1-ЮШ від 24.10.2025, варіанту поділу для Сторони 2, а саме: частину земельної ділянки кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, площею 0,0599 га, що розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, в розмірі 300 кв.м. (0,03 га), позначену на плані штриховкою чорного кольору та має розміри по периметру від південно-східного кута ділянки за годинниковою стрілкою в м: 30,06 м по межі ділянки (від т.А до т.Б); 10,27 м по межі ділянки (від т.Б до т.2); 29,80 м по лінії поділу (від т.2 до т.1); 9,99 м по межі ділянки (від т.1 до т.А) (Див. рис.1 Додатків). Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено підготовче засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.10.2025 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Волкова С.В. та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам приватного підприємства «Експерт-Рівне-Консалт», а провадження у справі зупинено. 28.10.2025 на адресу суду від приватного підприємства «Експерт-Рівне-Консалт» надійшов висновок експерта №251015/1_ЮШ від 24.10.2025 судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.11.2025 поновлено провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 11.11.2025 до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Волкова С.В. про зміну предмета позову. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.11.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивачки [PERSON] - адвоката Волкова С.В. про зміну предмету позову та відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Волков С.В. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві та заяві про зміну предмета позову, просив їх задовольнити. Крім того, просив стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати у справі, а саме: судовий збір в розмірі 968,96 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11400 грн., витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 14000 грн. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток про виклик за місцем проживання. Відзив на позовну заяву не подала. Про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши представника позивачки, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (батько позивачки та чоловік відповідачки), за життя, був власником земельної ділянки площею 0,0599 га, кадастровий номер 6810500000-03-003-0505, на підставі рішення сесії Нетішинської міської ради №15 від 30.03.2010, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №713838, виданим управлінням Держкомзему у м.Нетішин Хмельницької області 20.07.2010. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2020, посвідченого державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельником А.П., зареєстрованого в реєстрі за №867, спадкоємцями майна [PERSON] , 1956 року народження, який помер [INFO] є: на 1/2 частку його дружина - [PERSON] та на 1/2 його донька [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках, видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,0599 га, що розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Хмельницької області, цільове призначення якої - для індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки 6810500000-03-003-0505. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №222617947 від 03.09.2020, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №429786922 від 03.06.2025 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 6810500000-03-003-0505 площею 0,0599 га перебуває у спільній частковій власності позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] , розмір частки кожної з них 1/2 частка, на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 863, виданого 03.09.2020 Нетішинською державною нотаріальною конторою Хмельницької області. Згідно витягу №НВ-9965912062025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, станом на 04.06.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6810500000-03-003-0505 становить 2714,43 грн. Відповідно до висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №251015/1_ЮШ від 24.10.2025, з врахуванням характеристик земельної ділянки, можливості доступу/доїзду експерт пропонує наступний варіант її поділу: Стороні 1 пропонується виділити частину земельної ділянки кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, площею 0,0599 га, що розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, в розмірі 300 кв.м. (0,03 га), що виділяється в індивідуальну власність, позначену на плані штриховкою синього кольору та має розміри по периметру від північно-східного кута ділянки за годинниковою стрілкою в м: 9,99 м по межі ділянки (від т.Г до т.1); 29,80 м по лінії поділу (від т.1 до т.2); 10,43 м по межі ділянки (від т.2 до т.В); 29,53 м по межі ділянки (від т.В до т.Г) (Див. рис.1 Додатків); Стороні 2 пропонується виділити частину земельної ділянки кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, площею 0,0599 га, що розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, в розмірі 300 кв.м. (0,03 га), що виділяється в індивідуальну власність, позначену на плані штриховкою чорного кольору та має розміри по периметру від південно-східного кута ділянки за годинниковою стрілкою в м: 30,06 м по межі ділянки (від т.А до т.Б); 10,27 м по межі ділянки (від т.Б до т.2); 29,80 м по лінії поділу (від т.2 до т.1); 9,99 м по межі ділянки (від т.1 до т.А) (Див. рис.1 Додатків). Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частиною1 статті 4 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.16 ЦК України, звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками, за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно двом, або більше особам, із визначенням часток кожного із співвласників. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Велика Палата Верховного Суду здійснивши системний аналіз вищевикладених норм матеріального права у своїй постанові від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20 дійшла наступних висновків: - у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України; - поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється; - за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка належать на праві спільної часткової власності в рівних частках двом співвласникам [PERSON] та [PERSON] , поділ спірної земельної ділянки є можливим, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи №251015/1_ЮШ від 24.10.2025. При цьому суд враховує, що інтереси відповідачки таким поділом майна не будуть порушені, оскільки відповідно до висновку експерта, існує один варіант поділу спірної земельної ділянки в натурі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та провести розподіл земельної ділянки площею 0,0599 га., для індивідуального садівництва, кадастровий номер 6810500000:03:003:0505, яка розташована в садово-городньому товаристві «Ліана» м.Нетішин, Шепетівського району Хмельницької області, між [PERSON] та [PERSON] за варіантом технічного розподілу земельної ділянки, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №251015/1_ЮШ від 24.10.2025. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 968,96 грн. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.3, 8 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи вбачається, що 02.04.2025 позивачка [PERSON] уклала із адвокатським бюро «Волков та партнери», в особі керуючого бюро - адвоката Волкова С.В. договір про надання правничої допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВК №1173827 від 03.04.2025. У вказаному договорі сторони визначили, що вартість правничої допомоги визначається актом приймання передачі правничої допомоги виходячи з тарифу: 1200 грн за одну годину роботи адвоката, але не менше ніж 1200 грн. за одне судове засідання. З акту приймання-передачі правничої допомоги від 08.01.2026 вбачається, що адвокат Волков С.В. надав, а позивачка [PERSON] прийняла послуги правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги від 02.04.2025, загальна вартість якої становить 11400 грн. В даному акті конкретизовано найменування кожної наданої правничої послуги та, відповідно, її вартість. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідачка, яка належним чином повідомлялася про розгляду справи у суді, будь-яких клопотань чи заяв не подала, не скориставшись своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачкою, із посиланням на неспівмірність таких витрат. Отже, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на положення ч.4 ст.137 ЦПК України суд вважає співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки вони відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а тому підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11400 грн. Згідно ч.ч.6-9 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесення витрат на проведення судової земельно технічної експертизи представник позивачки надав рахунок фактуру № 251015/1 від 15.10.2025 та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3081293 від 22.10.2025, з яких вбачається, що [PERSON] сплатила ПП «Експерт-Рівне-Консалт» 14000 грн. за проведення судової земельно технічної експертизи. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені останньою витрати на проведення судової земельно технічної експертизи в розмірі 14000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved