Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

28.03.2025 р. на адресу суду надійшла позовна заява АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.03.2018 р., у якій представник позивача АТ «Універсал Банк» просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 13673,96 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами на підставі анкети-заяви відповідача від 23.03.2018 р. було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 50000,00 грн з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом за пільговою відсотковою ставкою - 0,00001 % річних, базовою відсотковою ставкою в розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом в розмірі 6,2 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитним договором, спеціальним платіжним засобом яким є платіжні карти «Monobank». З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором і має станом на 03.10.2024 р. прострочену заборгованість у загальній сумі 13673,96 грн, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою від 24.04.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення, яке містило копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, направлялось за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак повернулось до суду з відміткою про неотримання його відповідачем з причин закінчення встановленого терміну зберігання. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, в межах проекту «Мonobank», між сторонами 23.03.2018 р. було укладено кредитний договір, відповідно до якого було відкрито поточні рахунки клієнту (відповідачу), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Мonobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Мonobank» за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт, після проведення попередньої ідентифікації відповідача за допомогою завантаження копії його паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, та було йому видано платіжну картку після верифікації у точці видачі. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного кредитного договору відповідачу було надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 50000,00 грн з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом за пільговою відсотковою ставкою - 0,00001 % річних, базовою відсотковою ставкою в розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом в розмірі 6,2 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитним договором, спеціальним платіжним засобом яким є платіжні карти «Monobank». З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 03.10.2024 р. загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 13673,96 грн у вигляді загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 цієї статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 13673,96 грн у вигляді загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16701,96 грн (13673,96 грн + 3028,00грн).

Outcome: approved