Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

ПозивачТовариство з обмеженою відповідальністю«Українські фінансові операції» (надалі ТзОВ «УФО»), в особі представника Дідуха Є.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 114600 грн, 2422, 40 грн та 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 26 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», (надалі Первісний кредитор), та відповідачем укладено Договір № 4767836 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов цього договору, сума кредиту складає 10 000 гривень, строк договору 360 днів: із 26.06.2024 по 21.06.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0, 525 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1, 5 % в день. На виконання зазначеного договору відповідачу, були перераховані грошові кошти у сумі 10 000 гривень. Крім того, 30 червня 2024 року відповідачем було підписано додатковий договір, на виконання якого, відповідачу були перераховані грошові кошти у сумі 8000 грн. [PERSON] , в свою чергу, не виконав в повному обсязі обов`язків щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами, внаслідок чого порушив умови зобов`язання. В подальшому, 27.02.2025, внаслідок укладення Договору факторингу №27/02/2025, право вимоги за договором № 4767836 від 26.04.2024, перейшло до позивача, як нового кредитора. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №4767836 від 26.06.2024 в загальному розмірі 114600, 00 гривень, з яких: 18000,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 66090, 00 грн сума заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором; 30510, 00 грн сума заборгованості за процентами, нарахованими позивачем. Окрім того, позивач просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідач отримав 19 листопада 2025 року. На момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4767836 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 97997, яким погоджено, що сума кредиту становить 10 000 грн (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.3 Договору, строк кредиту становить 360 днів, тобто з 26.06.2024 до 21.06.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Згідно з п. 1.4 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1, 5 % в день та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного у п. 1.3 договору. Додатком №1 до Договору про надання коштів між сторонами договору погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором, який також підписано електронним підписом. За умовами п. 2.1 Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . 30.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір до Договору №4767836 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 39233, яким погоджено відповідачу суму кредиту 8000 грн, загальний розмір кредиту становить 18 000 грн (п. 1.2 договору). Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» за вих. №20250306-1167 від 06.03.2025, між ним та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №03012024-1 від 03.01.2024. Відповідно до даного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» 26.06.2024 на суму 10000 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Відповідно до повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» за вих. №20250306-1168 від 06.03.2025, між ним та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024. Відповідно до даного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна» 30.06.2024 на суму 8000 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . 27.02.2025 ТзОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 27/02/2025 за плату відступило, а ТзОВ «УФО» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 27 лютого 2025 року до Договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, ТзОВ «УФО» набуло право грошової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4767836 від 26 червня 2024 року, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості становить 93090 грн, з яких: 18000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 66090 грн сума заборгованості за відсотками, 9000 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Лінеура Україна» за договором № 4767836 від 26 червня 2024 року, станом на 27.02.2025 заборгованість відповідача становить 93090 грн, з яких: 18000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 66090,00 грн сума заборгованості за відсотками, 9000 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно зрозрахунком заборгованості ТзОВ «УФО» за Договором № 4767836 від 26 червня 2024 року, сума нарахованих процентів за 113 календарних днів (28.02.2025-20.06.2025) за користування грошовими коштами становить 30510, 00 грн. Таким чином, зазначеними доказами підтверджено, що ТзОВ «Українські фінансові операції» є правонаступником ТзОВ «Лінеура Україна», та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, позивачем доведено факт перерахування грошових коштів у сумі 18 000 грн на рахунок відповідача, який вчасно не повернув грошові кошти, порушивши умови договору. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 66090, 00 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором та 30510,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими позивачем. Вирішуючи питання щодо стягнення відсотків, суд дійшов наступного Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2, 5 %; протягом наступних 120 днів - 1, 5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1, 5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Тобто, розмір денної процентної ставки поетапно зменшувався. За таких обставин, суд, реалізуючи свій процесуальний обов`язок, суд уважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості за відсотками за кредитним договором № 4767836. Суд зауважує, що за весь період кредитування була застосованою процентна ставка у розмірі 1,5 % щоденно. Сторони погодили між собою, що строк дії кредитного договору становить 360 днів календарних. Отже, судом проведено власний розрахунок процентів: за період з 26.06.2024 по 20.08.2024 минуло 56 днів, відсотки розраховуються за ставкою 1,5 % та становлять 14520 грн (10000 грн*1,5% (150 грн*5 днів) + 18000 грн*1,5 % (270 грн*51 день). За період з 21.08.2024 по 20.06.2025 минуло 304 днів, відсотки розраховуються за ставкою 1% та становлять 54720 грн (18000 грн*1% (180 грн*304 днів). Загальна сума відсотків становить 69240 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме заборгованість за тілом кредиту 18 000 грн, та заборгованість за відсотками 69240 грн, а всього на загальну суму 87240 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне У позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучим Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved