Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

У липні 2025 року позивач, ТОВ «ФК «Процент» (код ЄДРПОУ 41466388 м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за кредитним договором пред`явив через Індустріальний районний суд міста Дніпра вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом 08 липня 2025 року в загальному розмірі 51 800 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 21 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено електронний кредитний договір № 14291 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн., строком на 365 днів (до 21 червня 2025 року), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних). ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у визначеному розмірі шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] емітовану АТ «Таскомбанк», у той час як відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів не виконав. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 14291 від 21 червня 2024 року в загальному розмірі 51 800 грн., що складається із загального залишку заборгованості за кредитом в розмірі 8 000 грн., загального залишку заборгованості за процентами в розмірі 43 800 грн., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2025 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 11 листопада 2025 року. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлялался належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 11 листопада 2025 року, після отримання відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у витребуванні від АТ «Таскомбанк» інформації щодо факту належності відповідачу платіжної картки та підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачу за спірним кредитним договором. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомила та про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди представника позивача, який в позові клопотав про розгляд справи за його відсутності, а також, 28 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, що з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 21 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, а саме веб-сайт «http://procent.com.ua» укладено електронний кредитний договір № 14291, на підставі якого ТОВ «ФК «Процент» надало [PERSON] строком на 365 дні кредит в розмірі 8 000 грн. у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування цим кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони узгодили, що процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% (547,50% річних) в день. Також сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №14291 від 21 червня 2024 року (а.с. 7-10, 10 зворот -11). Договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ підписаний електронним цифровим підписом відповідача (а.с. 14-16). Перерахування коштів ТОВ «ФК «Процент» на користь відповідача у розмірі 8 000 грн. підтверджується листом ТОВ «Пейтек», відповідно до якого на виконання договору №0204-4 від 02 лютого 2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та ТОВ «Пейтек», було успішно перераховано кошти у розмірі 8 000 грн. на платіжну клієнта № [NUMBER] , номер транзакції в системі «ТОВ «ФК «Процент» - 172120=039с74f0-f11b-4050-bf3c-6a82c536f6e0=86532, код авторизації 496737, дата і час виконання 21 червня 2024 року 13:56:39 (а.с.17). 26 листопада 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2025 року через канцелярію суду надійшов лист в якому АТ «Таскомбанк» за вих. № 6957/47.7.-БТ від 17 листопада 2025 року повідомило про те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , було оформлено віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , а також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 21 червня 2024 року по 26 червня 2024 року, відповідно до якої 21 червня 2024 року на банківську картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти у розмірі 8 000 грн. (а.с. 71-73 зворот). Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21). Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, відповідач уклала із ТОВ «ФК «Процент» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого згідно наданого розрахунку станом на 08 липня 2025 року утворилась заборгованість, що за розрахунком позивача становить 51 800 гривень та складається з: 8 000 грн. - заборгованості за кредитом; 43 800 грн. заборгованості за процентами (а.с.18-23). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Разом з тим, відповідно до імперативних вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції 3498-IX, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, тобто денної процентної ставки за договором про споживчий кредит, не може перевищувати 1 %. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачем не надано доказів належного виконання ним кредитних зобов`язань, та не спростовано обставин фактичного отримання кредиту на обумовлений у договорі строк з 21 червня 2024 року по 21 червня 2025 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову зі стягненням на користь позивача з відповідача суми заборгованості по кредиту в розмірі основного боргу 8 000 грн., а також відсотків за денною відсотковою ставкою 1% за період з 21 червня 2024 року по 21 червня 2025 рок в сумі 29 200 грн. (8000 грн. * 1%=80*365 календарних днів=29 200 грн.), оскільки більша денна відсоткова ставка позивачем застосована при укладенні договору споживчого кредитування всупереч діючій нормі ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з умовами, що істотно погіршують становище споживача порівняно із діючою нормою Закону. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 37 200 грн. (8 000 грн. + 29 200 грн.). В іншій частині позову відмовити. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 174,55 грн. (37 200*3028/ 51 800 = 2 174,55 грн.). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 03 червня 2024 року уклав з фізичною особою-підприємцем адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем договір про надання правової допомоги № 03/06/2024, повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року, відповідно до умов договору факт надання послуг адвокатом підтверджується атом-прийому-передачі виконаних робіт, замовник оплачує виконавцю послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг (а.с. 35-35 зворот, 37). Із наявного в матеріалах справи витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №36 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, позивачем за вказаним договором понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Руденком К.В., що пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, в розмірі 10 000 грн., зокрема за: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №14291 від 21 червня 2024 року та клопотання про витребування доказів 9 000 грн. та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з [PERSON] за кредитним договором №14291 від 21 червня 2024 року (а.с. 34). Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, а також враховуючи, що представник позивача адвокат Руденко К.В. жодного разу не приймав участь в судовому засіданні та в позові клопотав про розгляд справи за відсутності позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Outcome: partial