Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

11 липня 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у розмірі 38 865,57 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 грудня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди потерпіла особа звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку. На момент ДТП між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Концерн Хлібпром» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/215/011079, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджує факт порушення ним правил дорожнього руху та наявність його вини у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі страхового акту № 66077/1 ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій стороні у розмірі 38 865,57 грн. Процесуальні дії та рішення у справі. 23 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 28 жовтня 2025 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. У судове засідання представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» не з`явився, до суду подано заяву уповноваженого представника [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи 23.09.2025 року, 23.10.2025 року, 16.12.2025, повідомлений належним чином, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. Відповідач повідомлявся шляхом направлення судових повісток, що підтверджується поштовим повідомленням, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що, відповідно до правової позиції Верховного Суду, є належним врученням. (Постанова ВС від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18). Крім того, про призначення судового засідання відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до відомостей, отриманих з Державного реєстру (або з витягу про місце проживання), підтверджено зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Судові повідомлення надсилалися на зазначену адресу, проте поштове відправлення було повернуто. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Копію позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано у зв`язку із поверненням поштового відправлення. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та Приватним акціонерним товариством "Концерн Хлібпром" (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/215/011079 від 29 листопада 2019 року. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки "Skoda", державний номерний знак [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Приватним акціонерним товариством "Концерн Хлібпром" страхове відшкодування, що видно з копії такого договору та додатку до нього. 13 грудня 2020 року [PERSON] (відповідач), керуючи транспортним засобом Nissan, державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем Skoda д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Із постанови Вишгородського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року по справі №363/4830/20 встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року залишено без змін. Судом встановлено, що до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернувся страхувальник. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 38 865,57 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована у ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-205200951. ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ ,,ГАРДІАН» здійснило виплату страхового відшкодування відповідно до лімітів у розмірі 20 003,34 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 9 113,66 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що « [PERSON] » є власником автомобіля «Skoda Fabia». Відповідно до протоколу технічного огляду колісного транспортного засобу №38/12/20 встановленні пошкодження транспортного засобу та ціна ремонту. Відповідно до висновку №38/12/20 про оціночну вартість та відновлюваного ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту 29 042 грн. 17 коп. Відповідно до висновку встановлено замовник ПРАТ СК «Універсальна» поставила завдання проведення звіту-визначення ринкової вартості та вартості відновлюваного ремонту КТЗ Skoda Fabia реєстраційний номер [NUMBER] 37 052 грн. 57 коп. З врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 29.042 грн.17 коп. Відповідно до сертифікату аварійного комісара встановлено що громадянин [PERSON] , отримав кваліфікацію аварійного комісара. Відповідно з фотокопій та акту огляду транспортних засобів встановлено характер пошкоджень. Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування встановлено що до ПрАТ «СК «Універсальна» перейшло право вимоги за відшкодування заподіяних збитків. Застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. За частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 статті 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків п. 1 ч. 2 вказаної статті відносить втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Мотиви і висновки суду. Суд встановив, що між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Концерн Хлібпром» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/215/011079 від 29.11.2019 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з транспортним засобом Skoda, державний номер [NUMBER] . Згідно з умовами договору, позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування Страхувальнику. 13.12.2020 року відбулася ДТП за участю автомобілів Skoda та Nissan під керуванням [PERSON] , який був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Страхувальнику у розмірі 38 865,57 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», право вимоги Страхувальника до винуватця шкоди переходить до страховика у межах фактичних витрат, понесених при виплаті страхового відшкодування. Відповідач на момент ДТП не мав страхового покриття за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Тому він несе повну цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 1166 та ст. 1187 ЦК України, майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, зокрема шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом). Встановлено факт настання страхового випадку та здійснення позивачем виплати страхового відшкодування у розмірі 38 865,57 грн. Відповідача [PERSON] визнано винним у заподіянні шкоди транспортному засобу Страхувальника та не має страхового покриття за ОСЦПВ. Право вимоги Страхувальника щодо відшкодування збитків перейшло до позивача у межах фактичної суми виплати. Позов ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування 38 865,57 грн. Щодо стягнення судових витрат. Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №26947 від 09.07.2025 року про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved