Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2024 року та 12 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договори позики № 73755322 і № 2162882, відповідно, які підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 41 і № 42 від 24 січня 2025 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 73755322 від 27 серпня 2024 року в сумі 23954 грн і 13020 грн за договором позики № 2162882 від 12 вересня 2024 року. Крім того, 28 червня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8036216, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 24 квітня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24042025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29359 грн 82 копійок. У зв`язку з вказаними обставинами, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними договорами в загальному розмірі 66333 гривні 82 копійки та відшкодувати судові витрати. За ухвалою судді від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані в зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідач відзив на позов суду не подав. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договір позики № 73755322, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 32008, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 14000 грн, строком на 30 днів до 25 вересня 2024 року, зі сплатою денної процентної ставки в розмірі 0,750%, комісії за надання позики в розмірі 15% від суми наданої позики, що становить 2100 грн, пені в розмірі 2,7% в день, а також процентної ставки в розмірі 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною) (а.с. 9-13, 14-15). Крім того, 12 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і [PERSON] було укладено договір позики № 2162882, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 160500, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 4000 грн, строком на 30 днів до 11 жовтня 2024 року, зі сплатою денної процентної ставки в розмірі 0,85% в день, комісії за надання позики в розмірі 25,21% від суми наданої позики, що становить 1008 грн 40 коп., пені в розмірі 5% в день, а також процентної ставки в розмірі 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною) (а.с. 26-30). Зі змісту вказаних договорів позики вбачається, що ставки, визначені п. 2.3 договору є незмінними протягом всього строку позики та можуть бути змінені виключно на підставі укладеної між позикодавцем і позичальником додаткової угоди до договору. Пунктом 6 договору встановлено порядок здійснення пролонгації строку кредитування, а саме позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Згідно з п. 16 договору, в якому наведена інформація про умови, що дозволяють зміну процентної ставки або розміру комісії за надання позики, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено позикодавцем в односторонньому порядку, а зазначена в договорі процентна ставка за користування позикою може бути змінена виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, а також на підставі додаткових угод до вказаного договору та реєстру боржників № 41 і 42 від 24 січня 2025 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаними договорами позики (а.с. 16-23). Відповідно до реєстру боржників № 42 від 24 січня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 73755322 від 27 серпня 2024 року в розмірі 23954, яка складається із 14000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1050 грн сума заборгованості за відсотками, 6804 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, 2100 грн комісія (а.с. 24). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором позики № 73755322 станом на 30 червня 2025 року становить 23954 грн, з яких 14000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1050 грн сума заборгованості за відсотками, 6804 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, 2100 грн комісія за надання позики (а.с. 25). Відповідно до реєстру боржників № 41 від 24 січня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2162882 від 12 вересня 2024 року в розмірі 13020 грн, яка складається із 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 грн 60 коп. сума заборгованості за відсотками, 8000 грн сума заборгованості за пенею, 1008 грн 40 коп. комісія за надання позики (а.с. 33). З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором позики № 2162882 станом на 30 червня 2025 року становить 13020 грн, з яких 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 грн 60 коп. сума заборгованості за відсотками, 8000 грн сума заборгованості за пенею, 1008 грн 40 коп. комісія за надання позики (а.с. 34). 28 червня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 8036216 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С8733, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000 грн строком на 360 днів до 23 червня 2025 року, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,50% в день або зниженої процентної ставки в розмірі 0,675% в день, яка застосовується у випадку якщо споживач до 28 липня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Відповідно до п. 6.4. договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 810 грн на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання і в розмірі 180 грн починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (а.с. 40-50, 51-52). Згідно з розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором за період з 28 червня 2024 року по 23 квітня 2025 року становить 29359 грн 82 коп. і складається із 8878 грн 50 коп. основний борг, 15981 грн 32 коп. проценти за зниженою і стандартною процентною ставками, 4500 грн штраф; у рахунок погашення заборгованості відповідачем сплачено грошові кошти в загальному розмірі 5538 грн 15 копійок (а.с. 59-65). На підставі договору факторингу № 24042025, укладеного 24 квітня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», і реєстру боржників до нього ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8036216 у розмірі 29359 грн 82 коп., яка складається із 8878 грн 50 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15981 грн 32 коп сума заборгованості за відсотками, 4500 грн сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 53-58). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами не виконав, у передбачений у договорах строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням у загальному розмірі 26878 грн 50 копійок. Вимоги позивача в цій частині є доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд враховує таке. За положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених між фінансовими установами та відповідачем договорів фінансова установа надала позичальнику суму позики, а відповідач зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договорами строк: - за договором позики № 73755322 30 днів до 25 вересня 2024 року; - за договором позики № 2162882 30 днів до 11 жовтня 2024 року; - за договором № 8036216 про надання споживчого кредиту 360 днів до 23 червня 2025 року (а.с.9-13, 26-30, 40-50). У відповідності до умов п. 6 договорів позики № 73755322 і № 2162882, позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, всупереч вказаним вимогам позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позичальником було ініційовано продовження строку користування позикою і зміну дати повернення суми позики, а тому підстав вважати, що відбулася пролонгація строку кредитування за договором № 73755322 від 27 серпня 2024 року суд не вбачає. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, а саме: - за договором позики № 73755322 30 днів до 25 вересня 2024 року; - за договором позики № 2162882 30 днів до 11 жовтня 2024 року; - за договором № 8036216 про надання споживчого кредиту 360 днів до 23 червня 2025 року. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором позики № 73755322 станом на 30 червня 2025 року становить 23954 грн, з яких: 14000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1050 грн сума заборгованості за відсотками, 6804 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, 2100 грн комісія за надання позики (а.с. 25). Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строку кредитування. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за договором позики № 73755322 від 27 серпня 2024 року в розмірі, визначеному договором, що становить 3150 гривень (14000 грн х 0,750% х 30 днів). Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови кредитних договорів належним чином не виконував, право вимоги за цими договорами перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість: - за договором позики № 73755322 від 27 серпня 2024 року в розмірі 19250 грн, яка складається із 14000 грн заборгованість за тілом кредиту, 3150 грн заборгованість за відсотками, 2100 грн комісія за надання позики; - за договором позики № 2162882 від 12 вересня 2024 року в розмірі 5020 грн, яка складається із 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11 грн 60 коп. заборгованість за відсотками, 1008 грн 40 коп. комісія за надання кредиту; - за договором № 8036216 про надання споживчого кредиту від 28 червня 2024 року в розмірі 24859 грн 82 коп., яка складається із 8878 грн 50 коп. заборгованість за тілом кредиту, 15981 грн 32 коп. заборгованість за відсотками, а всього в загальному розмірі 49129 грн 82 копійки. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею і штрафами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим відповідним Законом, в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. Згідно з розрахунками позивача, ним визначено пеню і штрафи за порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором позики № 2162882 від 12 вересня 2024 року в розмірі 8000 грн і 4500 грн за договором № 8036216 від 28 червня 2024 року. Однак, враховуючи, що період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання припадає на період дії воєнного стану, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2242 грн 67 коп., виходячи з розрахунку: 49129 грн 82 коп. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028 грн (сума сплаченого судового збору) : 66333 грн 82 коп. (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial