Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

19.09.2025 Вінницький міський суд Вінницької області отримав цей позов від 12.09.2025, поданий представником позивача - адвокатом Усенком М.І. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС). Ухвалою судді зазначеного суду від 22.09.2025 (а. с. 46) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, яку суд отримав 14.11.2025. ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 11.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (у тексті - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2804300, відповідно до умов якого товариство надає відповідачу грошові кошти в сумі 5200,00 грн, які відповідач зобов`язана повернути, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Строк кредиту: 357 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів: кожні 21 днів. ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі. У зв`язку з нездійсненням усіх платежів на виконання умов договору, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 17813 грн 44 коп. 10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 2804300 від 11.01.2022. Станом на 10.08.2023 відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 17813 грн 44 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5096,50 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 12716,94 грн. Досудову вимогу ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» № 22950844 від 12.09.2025 [PERSON] не виконала. Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» вимушене звернутись до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою від 18.11.2025 (а. с. 55, 56) позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня її вручення для подання відзиву на позов або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачеві та його представникові копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 19.11.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 58, 59, зворот а. с. 59). Відповідачеві копія ухвали від 18.11.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вручена 29.11.2025 (а. с. 63). Відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також будь-яких інших клопотань, заяв по суті справи, пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, яка є предметом цього позову, відповідач до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримані вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.01.2022 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір № 2804300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (у тексті також договір або кредитний договір, або договір № 2804300 від 11.01.2022), відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати [PERSON] кредит в розмірі 5200,00 грн, який остання зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування ним (а. с. 8 - 16). Директор ТОВ «Лінеура Україна» підписав договір власноручним підписом, а [PERSON] - електронним підписом одноразовим ідентифікатором А183. Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що [PERSON] ідентифікована ТОВ «Лінеура Україна», яке 11.01.2022 о 15:07:45 год. надіслало на номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор А183, скориставшись яким вона акцептувала договір (а. с. 16). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20): «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/інформаційно-телекомунікаційної системи товариства (а. с. 8, 9). Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19). Згідно з п. п. 1.2., 1.3. кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5200,00 грн; строк кредиту - 357 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 21 днів. Пунктом 1.4. договору передбачені умови застосування стандартної та зниженої процентної ставки (а. с. 9). Відповідно до п. 2.1. договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (а. с. 9). Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 3507-0403 від 04.03.2024 (а. с. 17) і відповіддю Акціонерного товариства «Укрсиббанк» № 31-4-01/07-4392-БТ від 26.11.2025 (а. с. 61), наданою на виконання ухвали суду від 18.11.2025 підтверджується, що 11.01.2022 на картку [PERSON] № [NUMBER] перераховано кошти у сумі 5200,00 грн. Таким чином кредитодавець своє зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти на умовах договору. Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, оскільки не повернула всі отримані в позику грошові кошти і нараховані за користування ними проценти, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості за договором № 2804300 від 11.01.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 10.08.2023, проведеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що [PERSON] 01.02.2022, 21.02.2022, 09.05.2022, 13.05.2022, 27.06.2022, 01.07.2022, 22.07.2022, 29.07.2022 та 26.08.2022 частково сплатила тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами (а. с. 18 - 23). Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічна позиція висловлена у п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зазначено, що «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами». У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц (провадження № 61-3084св19) зазначено, що «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вимоги до форми договору передбачені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 (провадження № 61-20799 св 19) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 в справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 23.03.2020 в справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19) і від 07.10.2020 в справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). 10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за оплату відступило ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 2804300 від 11.01.2022 (а. с. 24 - 27). Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників (а. с. 28) від 10.08.2023 до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 TOB «Лінеура Україна» передало TOB «ФК «Кредит - Капітал» належні йому права вимоги, а TOB «ФК «Кредит - Капітал» прийняло належні TOB «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 TOB «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2804300 на суму 17813,44 грн, яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5096,50 грн та залишку заборгованості за відсотками в розмірі 12716,94 грн (а. с. 28). У досудовій вимозі № 22950844 від 12.09.2025 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором № 2804300 від 11.01.2022 та про необхідність виконання зобов`язання за цим кредитним договором шляхом негайного погашення заборгованості у розмірі 17813,44 грн. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку про доведеність укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитного договору, невиконання останньою своїх договірних зобов`язань з повернення отриманих в кредит грошових коштів та процентів і як наслідок наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу. Отже з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2804300 від 11.01.2022 у сумі 17813,44 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 5096,50 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 12716,94 грн. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За подання до суду цієї позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а. с. 34). Оскільки позов задоволено повністю, то зазначена сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: - договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», в п. 2.3. якого зазначено, що вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8000,00 грн без ПДВ; - ордер серії ВС № 1381377 від 02.07.2025 на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» адвокатом Усенком М.І.; - акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги № 187 від 05.09.2025, згідно з яким АО «Апологет» надало ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» послуги у справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на суму 8000,00 грн; - детальний опис наданих послуг до акту № 187 від 05.09.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). У додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved