Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Адвокат Заставний Р.А. звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 457400,00 грн. Позов мотивований тим, що 23.01.2024 близько 10 год. 55 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Е200, р.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Урожайній у м.Прилуки в напрямку с.Ладан, наближаючись до регульованого перехрестя з вул.Перемоги, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху у населеному пункті, не зупинив керований ним автомобіль перед перехрестям, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ-21063, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого здійснив зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ВАЗ-21063, [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Судовий розгляд кримінального провадження №12023270000000560 від 23.01.2024 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України здійснюється Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. Позивачка, [PERSON] , є дочкою померлого [PERSON] . У зв`язку із його смертю їй спричинена значна та непоправна моральна шкода. Втрата батька спричинила їй глибоку душевну рану, порушено її нормальний спосіб життя. Незважаючи на те, що пройшов час, позивачка постійно згадує батька та не може змиритися з його втратою. Через стресовий стан відчуває постійну втому, моральну та фізичну виснаженість. Позивачка оцінює свою моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СГ «ТАС». З урахуванням права потерпілих у справі, дочки та сина загиблого, на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 85200,00 грн, що становить для кожного 42600,00 грн. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 стягнуто із АТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] 42600,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди. Проте, на думку позивачки, такий розмір моральної шкоди не співмірний із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди, тому [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. 26.03.2025 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову. Мотивує це тим, що [PERSON] не визнана потерпілою у кримінальному провадженні №12023270000000560 від 23.01.2024 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тому не має права на відшкодування моральної шкоди (а.п.30-31). 02.04.2025 до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зауважив, що [PERSON] є дочкою померлого та належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, хоч і не визнавалася потерпілою у кримінальному провадженні (а.п.39-40). 14.04.2025 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого [PERSON] зазначив, що позивачкою на підтвердження позовних вимог не надано ніяких доказів, крім обвинувального акта. Крім того, у разі задоволення позовних вимог, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] (а.п.49). У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та його представниця у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін та пояснення свідків, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до копії обвинувального акта у кримінальному провадженні №12023270000000560 від 23.01.2024, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. З обвинувального акта вбачається, що 23.01.2024 близько 10 год. 55 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Е200, р.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Урожайній в м.Прилуки у напрямку с.Ладан, наближаючись до регульованого перехрестя з вул.Перемоги, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху у населеному пункті, не зупинив керований ним автомобіль перед перехрестям, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ-21063, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті чого здійснив зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ВАЗ-21063, [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події (а.п.9-11). Згідно з копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.п.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] (а.п.13). Згідно з копією полісу №АТ4098063, станом на 23.01.2024 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Mercedes-Benz Е200, р.н. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (а.п.17). 14.08.2024 Борзнянським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист у цивільній справі №742/2729/24 про стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] 42600,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди (а.п.18). У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що є цивільною дружиною померлого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] . Зазначила, що проживала разом з [PERSON] з 2001 року, разом з ними проживала його дочка від першого шлюбу - [PERSON] . Після народження сина, [PERSON] та [PERSON] переїхали, залишивши будинок [PERSON] . Свідок зауважила, що [PERSON] майже не спілкувалася зі своїм батьком. Коли у нього стався інфаркт, і той перебував у реанімації, дочка не відвідувала його, та не надавала матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є братом [PERSON] . Зауважив, що з 2002 року по 2024 рік [PERSON] відвідувала їх спільного батька лише 1 чи 2 рази, спілкування між ними майже не було. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, закон не зобов`язує особу, якій завдано майнову або моральну шкоду, звертатися з цивільним позовом в рамках кримінального провадження. Така особа має право відшкодовувати завдану шкоду шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, зважаючи, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька. Щодо відповідальності страховика та компенсації за рахунок відповідача недостатньої страхової виплати суд дійшов наступних висновків. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Так, судом встановлено, що позивачці було виплачене страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 42600,00 грн. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вказану позицію також висловив Верховний суд України у справі №6-28008св10. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , яка є дочкою загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , завдано душевного болю та страждань, які полягали у душевних переживаннях, пов`язаних зі смертю батька, та беручи до уваги покази свідків, які зазначали, що [PERSON] практично не спілкувалася зі своїм батьком, суд враховує глибину можливих емоційних переживань позивачки та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку, що позивачці завдано моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень, враховуючи, що страховою компанією їй було сплачено 42600,00 грн, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоди у розмірі 57400,00 грн, тим самим частково задовольнити позовні вимоги. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, а саме на 12,55 %, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 2259,00 гривень. Судовий збір на користь держави стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з [PERSON] - 152,01 гривень, з [PERSON] - 1059,19 гривень.

Outcome: partial