Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором (оферти) №03.10.2023-100000934 від 03.10.2023 у розмірі 29529.97 грн. та судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.10.2023 укладено Кредитний договір (оферти) №03.10.2023-100000934. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.10.2023. Процентна ставка-фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з надання кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1950,00 грн. Згідно п.3.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] . Відповідно до договору від 03.10.2023 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 13000 грн. 03.10.2023 [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 13000 грн. Також, позивач вказує, що відповідачем у справі були здійсненні заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата на суму 2000 грн. від 30.11.2023. Також позивач зазначає, що [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 29529.97 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам в розмірі 16579.97 грн., по комісії 1950 грн., чим порушила права та інтереси позивача. А тому, із врахуванням вище викладеного, а також того, що відповідач не погашає заборгованість, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 08 грудня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, лише повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином рекомендованим повідомленням вих.№R067052950349, яке повернулося із відміткою «адресат відсутній» (а.с.33-36), що відповідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 (61-185св23) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача (а.с.6 на зворотній стороні) про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії паспорту споживчого кредиту, додатку до анкети позичальника, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, підтвердження укладання кредитного договору судом встановлено, що 03.10.2023 [PERSON] підписала пропозицію, заявку та отримала відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №03.10.2023-100000934, на підставі яких відповідачу 03.10.2023 видано кредит у сумі 13000,00 грн., на строк 140 днів, документи підписано одноразовим індефікатором Р621. Із копії інформації отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача судом встановлено, що [PERSON] ідентифіковано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14360570. Із копії квитанції №2373714778 від 03.10.2023 судом встановлено, що на картку № [NUMBER] 03.10.2024 о 11:32 здійснено переказ коштів у сумі 13000,00 грн. згідно договору №03.10.2023-100000934. Із копії Довідки-розрахунку про стан заборгованісті за кредитним договором судом встановлено, що заборгованість основного боргу 11000 грн.; заборгованості по процентам 16579.97 грн., заборгованість по комісії 1950 грн., разом 29529.97 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 03.10.2023 по 19.02.2024. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачу надано грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений Кредитний договір в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно дост.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змістуст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Матеріали справи містять квитанцію про переказ коштів та довідку розрахунок про стан заборгованості, з яких встановлено, що відповідач отримала 03.10.2023 кредитні кошти у сумі 13000 гривень. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 13000 гривень 03.10.2023. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту у сумі 29529.97 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №СЦ00057288 від 27.11.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422.40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422.40 грн.

Outcome: approved