Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

16.06.2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» був укладений кредитний договір №3288403373-486570. Згідно з договором відповідач отримав суму кредиту у розмірі 7500 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,2% на добу строком на 24 дні. [PERSON] та ТОВ «Кошельок» щодо укладення електронного Договору в інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) Товариства на сайті https://koshelok.ua/ (копію додаємо), 07.10.2021 року відповідач, використовуючи номер телефону [NUMBER] , ідентифікувалася в ІТС та зайшов в особистий кабінет, позивач перевірив статус клієнта, далі відповідач надав всю необхідну інформацію для належної пропозиції, після чого відбулося погодження заявки на кредит, та позивачем сформовано пропозицію укласти Договір, далі позивач направив (розмістив) відповідачці в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; після цього відповідачці на номер телефону [NUMBER] було відправлено смс-повідомлення про успішний розгляд його заявки на кредит та необхідність ознайомитися з договором в особистому кабінеті. Позивач відправив в смс-повідомленні на зазначений номер телефону відповідача одноразовий ідентифікатор - 8927-, відповідач ознайомилася з офертою позивача та прийняв її умови. Далі відповідач надіслав позивачу акцепт та підписала Договір одноразовим ідентифікатором - 8927-. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний Договір та додатки до нього, а також Правила для цілодобового онлайн доступу. [PERSON] , самостійно вказав карту на яку бажає отримати кошти, на виконання умов договору, позивачем ТОВ «КОШЕЛЬОК», кошти були перераховані. Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість на момент подачі до cуду позовної заяви, яка становить 26310 грн. яка складається із: 7500 грн. заборгованість за сумою кредиту та 18810,00 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту. Ухвалою суду від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Разом із позовною заявою до суду подане клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 17.06.2025 було задоволено. 19.09.2025 року представником відповідача адвокатом Дрозд Романом Юрієвичем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач позов не визнав, просив у позовній заяві відмовити, застосувати строк позовної давності. Вважає що позивачем належних та допустимих доказів наявності заборгованості у сумі стягнення, погодження з відповідачем відсоткової ставки та видачі кредиту до суду не надано, виходячи із наступного. Паспорт споживчого кредиту не містить підпису відповідача, позивачем не надано доказів ознайомлення відповідачем чи підписання відповідачем Паспорта споживчого кредиту. Згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту проценти за користування кредитом складають вже 4125 грн., замість 3960 грн 00 коп. зазначених у Паспорті споживчого кредиту. Як вбачається із паспорта споживчого кредиту, сума/ліміт кредиту - 7500,00 грн.. Дисконтна процентна ставка в день - 0.99%, річна дисконтна відсоткова ставка 361.35%, процентна ставка в день - 2/2%, річна відсоткова ставка - 803%. Загальні витрати за кредитом - 3960 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) 11460 грн.. Реально річна процентна ставка - 804% річних. Отже, згідно Паспорта споживчого кредиту сума/ліміт кредиту 7500,00 грн. + загальні витрати за кредитом - 3960 грн. = 11460 грн. разом із процентами. Також згідно з п. 1.3.3.1. Договору, дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. Отже, згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту дисконтна процентна ставка на день становить 0.01 відсотків, замість 0.99% зазначених у Паспорті споживчого кредиту. сукупна вартість кредиту складає вже 11625 грн., замість 11460 грн. зазначених у Паспорті споживчого кредиту. Окрім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення правничої правової допомоги, оскільки. Згідно з Договором про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 р. не передбачено надання юридичних послуг, а також вказаним договором, а ні Додатком до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025р. від 15.05.2025 року не вказано справу у якій було надано правничу допомогу. 08.10.2025 року представником позивача Гурським Германом Юрієвичем , надано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких, останній наполягав на задоволені позовних вимог, доводи представника відповідача вважав не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, оскільки зазначив що кредитний договір був підписаний відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором, с правилами та умовами кредиту відповідач був ознайомлений, відсотки за кредитним договором нараховувались відповідно до кредитного договору а також вказав що позивачем були надані підтверджуючи документи щодо отримання грошових коштів відповідачем у розмірі 7500 грн. Підстави для застосування строків позовної давності в порядку 257 ЦК України відсутні оскільки позовна заява подана в межах строку позовної давності, перебіг строку був зупинений з 04.09.2025 року у зв`язку із набранням чинності Закону №4434-ІХ, який відновлює перебіг строку позовної давності. Щодо витрат на правничу правову допомогу вважав їх обґрунтованими, належним чином доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Просив позов задовольнити в цілому. 11.11.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] , відповідно до яких наполягав на відмові у позові вказуючи на підстави зазначені у відзиві на позовну заяві. 24.11.2026 року від представника позивача Гурського Германа Юрієвича , надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких, останній вважає що відповідач своїми відзивами вводить суд в оману та зловживає своїми правами. У судовому засіданні представник відповідача, наполягав на відмові у задоволенні позову та підтримав відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлено, що 07.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3288403373-486570 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процес: обробки інформації діють як єдине ціле. Вказаний договір був укалдений шляхом підписання заяви за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на отримання кредиту. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору № 3288403373-486570 від 07.10.2021. Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту, становить 7500,00 грн., шляхом перерахування на рахунок з використанням наданих Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (картки) або готівкою, шляхом переказу суми кредиту через платіжну систему NovaPay, яку позичальник отримує у відділеннях учасників цієї платіжної системи. Початковий строк кредитування, становить 24 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); відсоткова ставка, становить 2,20% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 24 днів, становить 11460,00 гри. (7500,00 грн. тіло кредиту + 11460,00 грн. відсотки за користування позикою за перші 24 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків). ТОВ «КОШЕЛЬОК» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий її рахунок [NUMBER] . На підтвердження укладення договору та погодження умов, «xPay» надано довідку про підтвердження платежу про зарахування коштів клієнту в сумі 7500,00 грн, на картковий рахунок (а.с.62). Факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 7500,00 грн. підтверджується довідкою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо відкриття карткового рахунку на який було перераховано грошові кошти на ім`я [PERSON] (а.с.60) та випискою руху коштів по картці (а.с.63-65). Згідно з п. 3.8 Договору з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2,2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до детального розрахунку заборгованості за Договором №3288403373-486570 від 07.10.2021 наданого Позивачем, заборгованість [PERSON] становить у сумі 26310,00 грн, з яких: 7500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18810,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно дост. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно дост. 639 ЦК Україниякщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIIIвизначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Уст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Договір про надання фінансових послуг №3288403373-486570 укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором S8. Згідно п. п. 3 договору №3288403373-486570, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 24 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Відповідно до пункту 2 договору №3288403373-486570 від 07.10.2021, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною. Згідно з паспортом споживчого кредиту, який також підписаний відповідачем та є додатком до кредитного договору №3288403373-486570 від 07.10.2021, кредит надано строком на 24 дні (а.с. 10-11). Доказів внесення змін щодо визначеного строку кредитування, зокрема, в частині такого строку, укладення додаткових угод, тощо, позивачем не надано, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Орієнтовний строк повернення кредиту - 24 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 24 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 3 договору). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №3288403373-486570 матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення сплати на користь позикодавця всіх нарахованих на дату такої сплати процентів. Відповідачем не здійснювались будь-які погашення заборгованості, у тому числі нарахованих процентів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 18). Відповідно до договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 24 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Частиною восьмою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Виходячи з викладеного, встановивши погодження кредитним договором та графіком платежів строку кредитування на 24 днів, а також умов (пункту 2) про продовження строку користування кредитом через сплату позичальником усіх нарахованих відсотків на дату платежу; встановивши відсутність ініціативи позичальника на продовження строку користування кредитом, відсутність сплати будь-яких коштів на погашення заборгованості; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту договору про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у договорі та графіку платежів; враховуючи положення статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", - суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад 24 днів, який було погоджено. Таким чином, обґрунтовано нараховані 07.10.2021 по 30.10.2021 за фіксованою процентною ставкою 2,2% в день становлять (7500,00 грн х 2,2% х 24 днів) 3960,00 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за договором про надання фінансових послуг №3288403373-486570 від 07.10.2021 заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 3960,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 18810,00 грн. за межами строку кредитування відсутні. Даючи правову оцінку дослідженим судом доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №3288403373-486570 від 07.10.2021 року у розмірі 11460 грн., яка складається з 7500 грн. заборгованість за сумою кредиту та 3960 грн. заборгованість за відсотками за користуванням кредиту, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Стосовно заявлених вимог представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як встановлено п.2.1. Договору кредит був наданий Відповідачу відповідно до умов вказаного договору строком на 24 дні, початком строку є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок. Відповідач не виконав свій обов`язок за Договором та не повернув кредит та не сплачував проценти за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, загальний строк користування кредитом визначений договором складає 24 дні, тобто з 07.10.2021 почався строк позовної давності на вимогу про стягнення зазначеної заборгованості у зв`язку з зупиненням перебігу строків позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (ст.257 ЦК України). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, §570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У вказаній справі датою початку перебігу строку позовної давності слід вважати момент укладення кредитного договору, що мав місце 07.10.2021. Разом з тим, суд зауважує, що Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин настрок дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 № 2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Станом на момент ухвалення рішення п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинним. Отже, строк позовної давності за кредитним договором від 07.10.2021, в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану, введеного з 24.02.2022, який станом на день ухвалення рішення діє. У зв`язку з цим, звернення позивача з вказаним позовом 16.06.2025 та те що Закон України від 30.03.2020 №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, а також був прийнятий Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Вказаний закон набрав чинності 17.03.2022 р. Законом України від 08.11.2023 р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Так, зазначені зміни набрали чинності 30.01.2024 року. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України. Зокрема, Указами Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 р., №478/2025 від 14.07.2025 р. його продовжено з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року на 90 діб відповідно. Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства та фактичних обставин справи дає підстави дійти висновку, що позовна заява ТОВ «Кошельок» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду в межах строку позовної давності, оскільки його перебіг був зупинений до 04.09.2025 р. (З 04 вересня 2025 року в Україні набув чинності закон №4434-IX, який відновлює перебіг строків позовної давності). Статтею 58 Конституції України, статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, визначена статтею 257 Цивільного кодексу України, позовна давність продовжена та станом на дату звернення з позовними вимогами не спливла. Посилання сторони представника відповідача щодо застосування строків позовної давності з урахуванням вищевказаних вимог не підлягають задоволенню. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.15ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ст.1ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial