Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ладуренко А.О. звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №13664 від 15.04.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованості та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, також судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №13664 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором №500816058 від 10.04.2019 р. в загальному розмірі 62516,04 грн, укладеним між АТ «Альфа Банк», який з 01.12.2022 р. змінив назву на АТ «Сенс Банк». 13.08.2024 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Пашковим Ю.Д. на підставі виконавчого напису №13664 від 15.04.2020 прийнято до провадження ВП № 63799741, відповідно якого з рахунків позивача стягнуто та перераховано на користь АТ «Сенс Банк» 40127,93 грн. З виконавчим написом позивач не погоджується, вважає, що виконавчий напис №13664 від 15.04.2020 вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 №296/5 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 №1172, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Також просила стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову та стягнути безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 40127,93 грн. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 19.11.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Пашковим Ю.Д. на виконання ухвали суду про витребування доказів, надано до суду копію оскаржуваного виконавчого напису, оферти на укладання угоди про надання кредиту №500816058 та анкети-заяви [PERSON] 05.12.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що всі необхідні документи були передані нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису. Оскільки вчиняючи виконавчий напис нотаріус діяв згідно наданих йому повноважень та в межах процедур визначених законами та підзаконними нормативно-правовими актами, то за відсутності відповідних доказів неправомірності дій нотаріуса немає підстав вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства. Представник відповідача також стверджує у відзиві, що позивач не надав суду докази того, що відповідач отримав кошти стягнуті в процесі виконавчого провадження. В той же час, ймовірне скасування виконавчого напису нотаріуса в судовому порядку не може мати наслідком незаконність дій приватного виконавця або незаконність наслідків таких дій, так як рішення суду не має зворотної дії у часі. Відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено, що кошти були зараховані саме на рахунки стягувача та коли і в якому розмірі, а також не доведено що заборгованість за кредитним договором на час зарахування коштів (якщо таке зарахування було) була меншого розміру, а ніж сума отриманих позичальником коштів, або і взагалі що така заборгованість була відсутня. 24.12.2025 до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача та клопотання про залишення відзиву без розгляду. Представник позивача посилався на те, що у позовній заяві було зазначено, що під час вчинення 15.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною виконавчого напису № 13664 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», який з 01 грудня 2022 року змінив назву на АТ «СЕНС БАНК», було грубо порушено норми законодавства, оскільки відповідачем не подано нотаріально посвідчений кредитний договір, а відтак даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021р. у справі №201/6498/20. Стороною позивача на підтвердження позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 40 127,93 грн., було надано відповідь на адвокатський запит вих.№22556 від 28.10.2025 у якій зазначено, що в рамках виконавчого провадження №62702136 від 31.07.2020р. було стягнуто та перераховано на користь АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») грошові кошти у сумі 40127,93 грн. У судове засідання [PERSON] та її представник адвокат Ладуренко А.О., не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність належним чином повідомленого відповідача, оскільки позиція відповідача надана до суду представником письмово у відзиві. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Ю.Д. у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Враховуючи, що право надання відзиву є правом відповідача, передбаченим ст.43 ЦПК України, клопотання представника позивача про залишення без розгляду відзиву задоволенню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис р.№ 13664 вчинений 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №500816058 від 10.04.2019 р., укладеним між АТ «Альфа Банк», який з 01.12.2022 р. змінив назву на АТ «Сенс Банк», заборгованості в загальному розмірі 62516,04 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.08.2019 по 05.12.2019, сума заборгованості складає 61866,04 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3322,74 грн.; прострочена заборгованість за комісією та процентами 725,82 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту: 53523,29; сплата за вчинення виконавчого напису 650,00 грн, що у загальній сумі склало 62516,04 грн. Згідно наданих до суду копій оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500816058 та анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», їх вчинено в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. 31 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. на виконання вказаного вище виконавчого напису виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №62702136. Також, 13 серпня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Ю.Д. прийняв до свого провадження ВП №62702136. З відповіді Міністерства юстиції України вбачається, що діяльність приватного нотаріуса Хари Н.С. припинена з 15.03.2021 р. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. у рамках виконавчого провадження було стягнуто та перераховано на користь стягувача АТ «Сенс Банк» грошові кошти в сумі 40127,93 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно частини першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). За п. 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, якою керувався нотаріус. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. До суду не подано доказів надання нотаріусу нотаріально посвідченого договору для вчинення оспорюваного виконавчого напису, та оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.04.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що наявна заборгованість в оспорюванню виконавчому написі не є безспірною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 40127,93 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зроблено висновок про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Оскільки виконавчий напис, вчинений 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за р. № 13664, за яким стягнуто з [PERSON] 62516,04 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Факт визнання виконавчого напису, на підставі якого у виконавчому провадженні здійснено стягнення грошових коштів з позивачки, таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. В рамках примусового виконання вказаного виконавчого напису у ВП №62702136 з [PERSON] стягнуто 40127,93 грн. Чинність кредитного договору та наявність договірних відносин між сторонами на спірні правовідносини не впливає та не є перешкодою для застосування статті 1212 ЦК України, адже кошти в розмірі 40127,93 грн не були сплачені [PERSON] добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово, в межах відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, визнаного таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачці отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі №206/2212/18, від 09 листопада 2022 року у справі № 758/14106/20. У разі якщо Акціонерне товариство «Сенс Банк» вважає, що у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором № 500816058 від 10.04.2019 року, він не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Однак, оцінка законності та обґрунтованості таких вимог буде надана судом у межах розгляду відповідної цивільної справи. Доводи банку про те, що позивачем не доведено на які саме рахунки стягувач отримував спірні кошти у виконавчому провадженні суд відхиляє, оскільки грошові кошти стягнуті приватним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження за виконавчим написом про стягнення коштів на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»). Таке стягнення грошових коштів відповідає приписам частини першої, третьої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. У разі заперечення проти позову саме Акціонерне товариство «Сенс Банк» мав доводити факт неотримання коштів, списаних приватним виконавцем з боржниці у межах виконавчого провадження. Відомостей про оскарження банком дій, рішень або бездіяльності приватного виконавця щодо розподілу грошових коштів, отриманих від боржниці в межах виконавчого провадження, матеріали справи не містять. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20 (провадження № 61-3007св21). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 3028,00 грн. (2422,40 грн. за подання позовної заяви та 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved