Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить: поновити строк звернення до суду з позовом; визнати за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , який вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] , але юридично не оформила, та який прийняв позивач після смерті матері, але юридично не оформив. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав у житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою також проживали його дружина, мати позивача - [PERSON] та позивач. Вказав, що прийняли спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. До нотаріальних органів з метою оформлення спадщини не зверталися у силу своєї необізнаності. [INFO] померла мати [PERSON] , яка на час смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Разом з нею в даному будинку був зареєстрований та проживав позивач. Після смерті матері відкрилася спадщина на майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Оскільки позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, з метою оформлення спадкового майна померлої [PERSON] у виді житлового будинку з господарськими будівлями, [PERSON] звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 вересня 2025 року №350/02-14 йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на вказане майно. Позивач вказав, що оскільки він вважається таким, що прийняв спадщину, являється спадкоємцем першої черги за законом, позасудовим шляхом оформити спадщину не може, тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Окрім того зазначив, що він був зареєстрований із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважав, що має на право спадкування майна в будь-який час після спливу шестимісячного строку, однак не передбачав, що відсутність правовстановлюючого документу на будинок стане перешкодою в отриманні спадщини, тому просить пропущений строк вважати поважним та поновити строк для подачі позовної заяви до суду. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого судового засідання. Витребувано у Краснокутської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [PERSON] , інформацію зі Спадкового реєстру відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 18.12.2025 підготовче провадження у справі закрите, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до судового засідання подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області через систему «Електронний суд» надала клопотання про розгляд цивільної справи №627/1042/25 без участі представника селищної ради за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечують та покладаються при винесенні рішення на розсуд суду. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у с. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області. Його батьками є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Костянтинівським сільським ЗАГС Краснокутського району Харківської області 10.03.1954 року. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] у м. Харкові, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.1982 року, виданого Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області. Згідно довідки, виданої старостою Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради від 15.09.2025 № 11-22/Д-166, [PERSON] до дня смерті, [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої Краснокутською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 03 листопада 2025 року про витребування доказів, встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що інформація відносно [PERSON] у Реєстрі відсутня. Мати позивача, [PERSON] померла [INFO] у с-щі Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області 02.06.2003 року. Згідно довідки, виданої старостою Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради від 15.09.2025 № 11-22/Д-167, [PERSON] до дня смерті, [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач [PERSON] звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори із заявою щодо оформлення спадкового майна померлої [PERSON] . Однак, постановою №350/02-14 від 16 вересня 2025 року державний нотаріус Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуюча обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Руденко В.О. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно померлої. На виконання ухвали суду від 03.11.2025, Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області надано копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . За даними нотаріальної контори, після померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №145/2025 на підставі заяви [PERSON] , [INFO] , який спадщину прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має намір успадкувати майно померлої, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , але не має правовстановлюючого документу на вказане майно. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 27.06.2025 року КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] , домоволодіння по [ADDRESS] складається з таких будівель та споруд: житловий будинок - літ.«А-1» загальною площею 84,50 кв.м; літня кухня - літ.«Б», гараж - літ.«В»; сараї: літ.«Г», «Д»; льох - літ.«Е»; убиральня - літ«Є»; навіс - №1-№4; ворота - №5-№6; огорожа - №7; хвіртка - №8; колодязь - №9. Домоволодіння споруджене у 1970 році. Відповідно до листа КП «Краснокутське БТІ» від 02.07.2025 № 326 на зазначений об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 право власності не зареєстроване. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майн| щодо об`єкта нерухомого майна №445245651 від 26.09.2025, сформованої завідувачем сектору Краснокутської селищної ради, за об`єктом нерухомого майна [ADDRESS] , відомості відсутні. Згідно заяв [PERSON] , [INFO] , засвідчених старостою Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради 29.09.2025, 01.10.2025, встановлено, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] померла мати гр. [PERSON] . Після їхньої смерті залишилася спадщина. Даними заявами повідомляє, що відмовляється від належної частини спадкового майна та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано іншим спадкоємцям. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування), та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, та саме такий спосіб захисту права, як визнання права власності у порядку спадкування, буде ефективним та належним. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] є її син - позивач [PERSON] , який на час смерті спадкодавці проживав з нею та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти позову, згідно з матеріалами цивільної справи та даних нотаріальної контори позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину [PERSON] , спадкоємець [PERSON] відмовилась від спадщини, інших спадкоємців з матеріалів спадкової справи не вбачається, тому суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved