Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, де просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1896481 від 14.11.2024 року в розмірі 43 485,00 грн, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 листопада 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» (первісний кредитор) та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1896481 (далі також Кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами кредитного договору, первісним кредитором було надано відповідачці кредит у розмірі 7 500,00 грн, строком у 360 днів, які відповідачка зобов`язалася повернути, сплативши проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, у відповідачці виникла заборгованість право вимоги на яку, ТОВ «Селфі кредит» відступили за договором від 21.07.2025 року № 21-07/25 позивачу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». На момент звернення до суду, загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором складає 43 485,00 грн. з яких: 9 000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22 335,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 7 650,00 грн заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги; 4 500,00 грн заборгованість за пенею та/або штрафами. Ухвалою суду від 12.12.2025 року провадження у справі було відкрито, призначено розгляд справи по суті із викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно зазначеного у позові, представник позивача просив розглянути справу, без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила. Будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання не подавала. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1896481. У відповідності до підпункту 1.1 пункту 1 Договору на умовах встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту. сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Передбачені Договором. За змістом підпунктів 1.2 1.4 пункту 1 Договору сума кредиту складає 7 500,00 грн. яка надається на строк 360 днів, із періодичністю сплати процентів, кожні 15 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), яку наведено у додатку № 1 до Договору. У підпунктах 1.5-1.10 пункту 1 Договору сторонами було передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1% та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3 (360 днів). Денна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1 % в день. Загальні витрати на дату укладання Договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка користування кредитом 2899,03%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 34 500,00 грн. У пункті 2 Договору визначено, що кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . За умовами пункту 5 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, визначеного у п.п. 5.3 Договору. У підпункті 2 підпункту 5.5.1 підпункту 5.1 пункту 5 Договору визначено, що допущення прострочення платежів, вказаних у Графіку платежів для Споживача може мати наслідки, зокрема: необхідність сплати штрафу, у розмірі та порядку, визначеному у п. 6.4 Договору. За змістом підпункту 6.4 пункту 6 Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язується сплатити Товариству штраф: у розмірі 1 125,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 225,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. З Додатку № 1 до Договору вбачається, що сторонами було погоджено Графік платежів за кредитом, згідно якого передбачено 24 платежі зі сплати процентів у період з 29.11.2024 року по 09.11.2025 року та визначено дату повернення самої суми кредиту, а саме: 09.11.2025 року. Договір та Додаток № 1 до нього підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: Т376, 14.11.2024 року о 20:05:31. Аналогічні умови кредитування визначено у Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: Т434, 14.11.2024 року о 20:05:01. Факт зарахування грошових коштів на картку, маска картки № [NUMBER] в розмірі 7 500,00 грн підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 22.07.2025 року № 20250722-144 та інформацією щодо транзакції, наданої листом ТОВ «Селфі кредит» від 02.09.2025 року № 1896481. Як також вбачається з матеріалів справи 18 листопада 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою була укладена Додаткова угода до Договору № 1896481 про надання споживчого кредиту від 14.11.2024 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 1 500,00 грн. У зв`язку із наведеним, сторони погодили зміни до підпункту 1.2 Договору, виклавши його у новій редакції, визначивши, що сума кредиту складає 9 000,00 грн, денна процентна ставка складає 1% в день, загальні витрати збільшуються та складають 32 325,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка зазначена в Договорі на дату його укладання складає 2887,65%, орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в Договорі збільшується та складає 41 325,00 грн. Сторонами також було проведено зміни до підпункту 6.4.1 та підпункту 6.4.2 пункту 6.4 Договору та визначено розмір штрафу у сумі 1 350,00 грн на 4 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань відповідачкою, та у сумі 270,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань відповідачкою. Окрім цього, сторонами визначено нову редакцію Графіку платежів, згідно якого також передбачено 24 платежі зі сплати процентів у період з 29.11.2024 року по 09.11.2025 року та визначено дату повернення самої суми кредиту, а саме: 09.11.2025 року. При цьому, збільшено розмір платежів, а також загальну вартість кредиту за рахунок збільшення розміру отриманого відповідачкою кредиту. Додаткова угода та Додаток № 1 до нього підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: С413, 18.11.2024 року о 10:24:14. Аналогічні умови кредитування визначено у Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: А086, 18.11.2024 року о 10:23:42. Факт зарахування грошових коштів на картку, маска картки № [NUMBER] в розмірі 1 500,00 грн підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 22.07.2025 року № 20250722-145 та інформацією щодо транзакції, наданої листом ТОВ «Селфі кредит» від 02.09.2025 року № 1896481. Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного станом на 21.07.2025 року відповідачкою не проводилася оплата за наданим кредитом та нарахованими процентами. З 03 грудня 2024 року відповідачці нараховувались щоденні штрафні санкції, загальний розмір яких, станом на 21.07.2025 року склав 4 500,00 грн. Загальний розмір заборгованості склав 35 835,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22 335,00 грн заборгованість за нарахованими процентами станом на 21.07.2025 року; 4 500,00 грн заборгованість за пенею та/або штрафами. 21 липня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 21-07/25 за умовами якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціну Договору. За умовами підпункту 3.1 пункту 3 цього Договору визначено, що Права вимоги відступаються в розмірі Заборгованостей на дату відступлення з правом подальшого нарахування майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів. Право вимоги переходить до Фактора після підписання Договору, з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників та оплати суми фінансування. Факт отримання позивачем Права вимоги до відповідачки за вказаним Договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією від 21.07.2025 року № 53977001, Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 21.07.2025 року та Реєстром боржників, де за номером 127 було передано вимоги за кредитним договором до відповідачки. Як встановлено із розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 17.10.2025 року за період з 22.07.2025 року по 17.10.2025 року відповідачці було нараховано відсотки за кредитом в розмірі 7650,00 грн. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 17.10.2025 року склав: 9 000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22 335,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 7 650,00 грн заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги; 4 500,00 грн заборгованість за пенею та/або штрафами. Встановивши наведені обставини, суд керується наступним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, 14.11.2024 року та 18.11.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачкою у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та додаткової угоди, які оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки такі Договір та Додаткова угода були укладені на сайті позикодавця, та відповідачка підписала їх одноразовим ідентифікатором, який остання отримала у виді повідомлення з відповідним ідентифікатором, то без такого алгоритму дій такі договори не були би укладені. Наведений алгоритм укладання договорів є належним, що підтверджено правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронні форми правочинів вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. З досліджених судом матеріалів справи, вбачається, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення в електронній формі Договору про надання споживчого кредиту № 1896481 від 14.11.2024 року та Додаткової угоди від 18.11.2024 року до Договору № 1896481 від 14.11.2024 року. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Як вбачається з умов зазначених вище Договору та Додаткової угоди до нього, кредит надається строком на 360 днів, який починається з 29.11.2024 року та закінчується 09.11.2025 року (дата остаточного погашення кредиту). Із досліджених судом розрахунків заборгованості відповідачки перед ТОВ «Факторинг Партнерс» вбачається, що заборгованість розрахована в межах строку кредитування. Зазначені обставини відповідачкою не спростовано. Відповідно до встановлених обставин, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами у справі обґрунтованість розрахованої заборгованості відповідачки за відсотками та кредитом за договором про споживчий кредит/Кредитному договору № 1896481 від 14.11.2024 року та Додатковою угодою від 18.11.2024 року. Щодо права вимоги позивача до відповідачки. Матеріали справи містять договір відступлення права вимоги з відповідними додатками, які об`єктивно вказують на те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло за плату право грошової вимоги до відповідачці за договором про споживчий кредит/Кредитному договору № 1896481 від 14.11.2024 року. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно зі статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» вправі заявити до відповідачки вимоги про стягнення заборгованості за вказаним Договором. Між тим, суд не погоджується із правомірністю нарахування відповідачці штрафних санкцій в розмірі 4 500,00 грн. Так, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Договір про надання споживчого кредиту № 1896481 від 14.11.2024 року та Додаткова угода від 18.11.2024 року були укладені в період дії воєнного стану в Україні, що прямо забороняло проводити нарахування відповідачці неустойки за простроченим кредитом. Виходячи з цього, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачці відповідного штрафу в розмірі 4 500,00 грн відсутні. Таким чином, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1896481 від 14.11.2024 року у розмірі 38 985,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 22 335,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 7 650,00 грн заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі, що складає 38 985,00 грн від ціни позову, яка дорівнювала 43 485,00 грн, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми сплаченого судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2009,19 грн. На підставі акту № 19 про надання правової допомоги від 30.09.2025 року, заявки на надання юридичної допомоги № 1645 від 01.09.2025 року та договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року судом встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 16 000 грн. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3 обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В той же час, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, що складає 89,6 % від ціни позову, суд вважає можливим стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу, що дорівнюють розміру задоволених позовних вимог, тобто 14 336,00 грн (16 000*89,6%).

Outcome: partial