Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Представник позивача адвокат Гузь Т.О. звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належною [PERSON] [INFO] квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] [INFO] з неї. Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Григоренком Г.І. є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] є сином позивачки, і протягом певного часу, а саме з 20.04.2004 у був зареєстрований у цій квартирі, проте у 26.06.2024 його було знято з реєстрації. Незважаючи на неодноразову вимогу [PERSON] звільнити квартиру і не чинити перешкод у володінні та користуванні майном, відповідач разом з іншими особами продовжує проживати у квартирі без жодних правових підстав та без згоди позивача. [PERSON] відмовляється добровільно звільнити житло, чим обмежує право позивача на користування ним та чинить позивачу перешкоди у доступі. Також відповідач здійснює постійні акти агресивної поведінки, застосовує психологічне насильство відносно Позивачки [PERSON] також неодноразово зверталась до Національної поліції України, з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства економічного характеру. Таким чином, [PERSON] самовільно займає житлове приміщення, чим перешкоджає позивачу повній мірі реалізовувати своє право власності. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.09.2025 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, направили клопотання про розгляд справи без участі [PERSON] та її представника, підтримали позовні вимоги, прохали суд задовольнити позов, проти прийняття заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за останньою відомою суду адресою місця реєстрації, яка повернулася до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього було розміщено оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив, із будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., реєстровий № 754, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1246 від 30 серпня 2025 року, за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована жодна особа. Відповідно до акта від 09 грудня 2025 року, складеного ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс», підтверджено, що відповідач [PERSON] фактично проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] . Як було з`ясовано у попередньому судовому засіданні, позивачка у червні 2024 року повідомила [PERSON] про необхідність звільнити житлове приміщення. Відповідно доч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано статтею 47 Конституції України. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст.321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Статтею ст. 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених статтею 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як закріплено нормами ст.818 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за найм житла (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права володіння та користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред`явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Як визначено нормами ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч. 6ст.81 ЦПК України). На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач в квартирі не зареєстрований і письмового дозволу від власника на подальше проживання в квартирі не отримував. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач самоправно проживає у квартирі, добровільно залишити житло не бажає, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні права власності, у зв`язку з чим підлягає виселенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 коп.

Outcome: approved