Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 18 липня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з [PERSON] . Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1637291. Відповідно до договору ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у загальному розмірі 3 500 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів до 28 червня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом (у разі, якщо позичальниця до 10 серпня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, зазначеного в графіку платежів, або здійснить повне дострокове повернення кредиту, застосовується знижена процентна ставка 1 % за кожен день користування кредитом). Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплачувати неустойку: на 4 день невиконання зобов`язань - штраф у розмірі 525 грн; починаючи з 5-го дня невиконання зобов`язань штраф у розмірі 38,50 грн. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-03/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1637291 від 18 липня 2024 року. Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 20 730,50 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 3 500 грн; -заборгованість за процентами 10 237,50 грн; -нарахований штраф 6 993 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в окремому клопотанні просила про розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремому клопотанні не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 18 липня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» уклало з [PERSON] . Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1637291. Відповідно до договору ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у загальному розмірі 3 500 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів до 28 червня 2025 року, а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом (у разі, якщо позичальниця до 10 серпня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, зазначеного в графіку платежів, або здійснить повне дострокове повернення кредиту, застосовується знижена процентна ставка 1 % за кожен день користування кредитом). Наслідком порушення позичальницею умов кредитного договору є її обов`язок сплачувати неустойку: на 4 день невиконання зобов`язань - штраф у розмірі 525 грн; починаючи з 5-го дня невиконання зобов`язань штраф у розмірі 38,50 грн. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-03/25, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1637291 від 18 липня 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був вчинений в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця погодилася з ними та підписала правочин за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаного договору [PERSON] набула відповідні права та обов`язки позичальниці. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальниці кредиту на її особисту банківську картку, реквізити якої зазначено в п. 2.1 кредитного договору (а.с. 30). Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. За встановленого, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №1637291 від 18 липня 2024 року. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29 січня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 20 730,50 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 3 500 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 18 липня 2024 року до 29 січня 2025 року) 10 237,50 грн; -нарахований штраф 6 993 грн. Проте суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором. При цьому, судом встановлено, що проценти за користування кредитом дійсно нараховані відповідно до встановлених у договорі процентних ставок та в межах узгодженого строку кредитування. У той же час, згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Законом України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Судом встановлено, що договір №1637291 від 18 липня 2024 року укладений після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте частково без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (тобто з 20 серпня 2024 року) у розмірі, що перевищує денну ставку в 1 % є нікчемними. Суд встановив, що з 20 серпня 2024 року кредитодавець продовжував нараховувати позичальниці проценти за процентною ставкою в 1,5 % за кожен день користування кредитом, що становить денну процентну ставку в 1,5 %, тобто частково з порушенням вимог закону. Таким чином, з 20 серпня 2024 року проценти підлягали до нарахування за звичайною ставкою не більше 1 % на день, що відповідає денній ставці в 1 %. Тобто, належна заборгованість за процентами до стягнення становить: -за період з 18 липня 2024 року до 19 серпня 2024 року 1 680 грн (згідно розрахунку заборгованості); -за період з 20 серпня 2024 року до 29 січня 2025 року 5 705 грн (3 500 грн (розмір заборгованості за кредитом) х 1 % /100 х 163 (дні користування кредитом)). За встановленого, заборгованість за процентами складає 7 385 грн. Крім цього, не підлягає стягненню нарахована неустойка за порушення умов кредитного договору, оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Зважаючи на наведене, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, а також сплати неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню, станом на 29 січня 2025 року становить 10 885 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 3 500 грн; -заборгованість за процентами 7 385 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 1 272 грн судового збору.

Outcome: partial