Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

15.07.2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до ТОВ «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати в сумі 18 046 грн. 98 к., мотивуючи тим, що вони є власниками земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:06:000:0582, 4825486300:01:000:0180, 4825486300:06:000:0259, 4825486300:01:000:0928, що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між їхньою матір`ю [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка 07.09.2009 було укладено договір оренди землі № 040802200123. Державну реєстрацію іншого речового права проведено за номерами 20502202, 20502295, 20502396, 20502114 від 15.05.2017 року. Згодом, а саме: 01.03.2018 між [PERSON] і [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» було підписано додаткову угоду до договору оренди землі про зміну орендаря та розміру орендної плати. Відповідно до пункту 4.1 умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12,37% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка 1 - 18287,27 грн., ділянка 2 - 2879,48 грн., ділянка 3 - 1160,46 грн., ділянка 4 - 46,67 грн., що разом становить 22373,88 грн. Пунктом 4,5 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця. Згідно з п.4.7 дод.угоди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. Сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування орендної плати на її картковий рахунок із грубим порушенням строків сплати орендної плати у відповідності до умов Договору оренди землі. Орендна плата за 2021 рік була остаточно виплачена [PERSON] аж 07.03.2023 року, а [PERSON] аж 19.05.2023 року. Орендна плата за 2022 рік була виплачена [PERSON] аж 07.03.2023 року, а [PERSON] аж 19.05.2023 року, тож прострочення суми боргу становить 181 день. Пеня за 2022 рік по [PERSON] становить - 2024,49 грн. Пеня за 2022 рік по [PERSON] становить 2024,49 грн. Орендна плата за 2023 рік була виплачена [PERSON] аж 17.11.2023 року, а [PERSON] аж 27.12.2023 року. Прострочення суми боргу по [PERSON] становить 67 днів. Прострочення суми боргу по [PERSON] становить 117 днів. Пеня за 2023 рік по [PERSON] становить - 1498,79 грн. Пеня за 2023 рік по [PERSON] становить - 2617,29 грн. Орендна плата за 2024 рік була виплачена позивачам 06.09.2024 року. Прострочення суми боргу становить 5 днів. Пеня за 2024 рік по [PERSON] становить 55,93 грн. Пеня за 2024 рік по [PERSON] становить 55,93 грн. Також при виплаті/нарахуванні орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не враховувало індексацію. Сума індексації за 2022 рік 5952,18 грн., за 2023 рік 1137,44 грн., за 2024 рік - 2 680,44 грн. Вважає, що ТОВ «Південь Агро Інвест» повинно було виплати орендну плату за 2022-2024 роки з урахуванням індексу інфляції. Зазначає, що ТОВ «Південь Агро Інвест» на момент звернення до суду заборгувало позивачам пеню за період несвоєчасної виплати орендної плати [PERSON] в сумі 3579,21 грн., а [PERSON] в сумі 4697,71 грн. Індексацію [PERSON] в сумі 4885,03 грн., а [PERSON] в сумі 4885,03 грн. Загальний розмір заборгованості становить 18046,98 грн. Протягом 2022-2024 років позивачі неодноразово зверталися до ТОВ «Південь Агро Інвест» відносно виплати орендної плати, але жодного результату не було. За таких обставин вважають, що наявні підстави для розірвання договору та стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 18046,98 грн. Ухвалою суду від 24.07.2025 року відкрито провадження в наданій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; зобов`язано позивачів надати суду відомості про доходи за період з 01.01.2021 року по 15.07.2025 рік (дата звернення з позовом до суду) з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору. 04.08.2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов не визнає, просив відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що згідно з пунктом 4.2 додаткової угоди до Договору, з суми орендної плати, Орендарем, як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. З місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 Податкового кодексу України У відповідності до положень пункту 170.1.1. статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Оподаткування доходів від надання нерухомості в оренду фізичною особою складає 18%, відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України. Дохід від надання нерухомості в оренду також є об`єктом оподаткування військовим збором, який утримується за ставкою 1,5 %, відповідно до пункту 161 Перехідних положень ПК України. Відтак із суми орендної плати необхідно утримати податки в розмірі 19,5% від загального розміру орендної плати. Як зазначалось Позивачем та відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди до Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 12,37% нормативно грошової оцінки земельних ділянок, що складає ділянка №1 - 18 287, 27 грн за рік ділянка №2 - 2 879, 48 грн за рік ділянка №3 - 1160, 46 грн за рік ділянка №4 - 46, 67 грн за рік Разом 22 373, 87 грн Розрахунок орендної плати за один рік за вирахуванням податків: 22 373, 87 грн - 19,5% = 18 010, 97 грн. (до виплати). Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з виписок АТ КБ ПриватБанк, долучених до позовної заяви, Позивачі отримали за 2022, 2023 та 2024 роки по 11 029,36 грн. Таким чином, загальна сума сплаченої орендної плати за договором становить 22 059,26 грн. Отже, Відповідач переплатив за кожен рік оренди земельної ділянки по 4 048,29 грн (розрахунок: 22 059,26 грн 18 010,97 грн), що в сукупності за три роки становить 12 144, 87 грн. Звертаючись до суду з позовом, Позивачі просять суд розірвати договір оренди земельної ділянки, на підставі наявності заборгованості за індексацією та пенею. Матеріалами справи не підтверджено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки з боку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ в частині сплати Позивачу орендних платежів у розмірах, нарахованих орендарем. Тобто, ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ виконувало умови договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів. Оскільки у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати орендарем, відтак, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів. Фактично, Позивачі вважають, що спір стосується проведення неправильного розрахунку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ індексації орендної плати та стягнення недоплачених сум та розрахунку пені. Таким чином, часткова несплата відповідачем складової орендної плати у виді її індексації у вищезазначених роках не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами спору договору, а систематична недоплата частини орендної плати у виді її індексації не є підставою для констатації систематичної повної несплати орендної плати за вищезазначений період, тому підстав для розірвання договору оренди землі немає. Стягнення з відповідача заборгованості із орендної плати із урахуванням індексів інфляції у даній справі буде ефективним та пропорційним способом захисту порушеного права позивача з подальшим збереженням чинності зазначеного договору оренди землі. Тому вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з підстави його необґрунтованості. ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» сплачувало Позивачам орендну плату за спірний період 20222024 роки. Позивачі не мають заперечень щодо отримання орендної плати у вказаний період. Щодо стягення пені зазначила наступне. Оскільки позивач в позовній заяві наголошує, що орендна плата вноситься в наступні строки: щорічно з 01 вересня поточного року оренди, відтак обов`язок орендаря щодо її сплати виникає саме в цей період, про що позивач знав, оскільки посилається на ці строки в позовній заяві. На підставі п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність тривалістю один рік. Враховуючи це, строк позовної давності щодо орендної плати за 2021 рік сплив 01 вересня 2021 року, за 2022 рік сплив 01 вересня 2022 року, а за 2023 рік сплив 01 вересня 2023 року, проте позовна заява з відповідною вимогою була подана позивачем до суду 08.07.2025 року, а тому є поданою після спливу строку позовної давності. Тож просив суд застосувати строки позовної давності щодо сплати пені за 2021, 2022, 2023 роки, та відмовити задоволені вимоги щодо її сплати. Щодо стягнення інфляційних витрат зазначила наступне. Позивач здійснює підміну визначення термінів «індексація» та «індекс інфляції». Так відповідно до посилань на п. 4.4 та п. 2.5. Договору мова йде саме про застосування коефіцієнту індексації. Відповідно до Розділу ХХ, підрозділу 6, п. 9 ПК України установлено, що індекс споживчих цін, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків за 2017-2022 роки - для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів). Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 ПК України визначає, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, 2023 рік 1,051, 2022 рік 1,0 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). Натомість Позивач у позовній заяві за 2022 рік застосовує значення коефіцієнта індексації 126,603 % (тобто 1,26603), що свідчить про неправильність здійснених розрахунків. Тобто, 5 952, 18 грн індексації за 2022 рік не підлягає стягненню з Відповідача. Позивач, намагаючись стягнути з ТОВ Південь Агро Інвест заборгованість з орендної палати у формі індексації не враховує обов`язку відповідача, як податкового агента, сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та неправильно визначив значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період. Більше того, оскільки Відповідачем було сплачено Позивачу на 4 048,29 грн. більше за кожен рік відповідно до умов договору оренди, що в сукупності за три роки (20222024) становить 12 144,87 грн., то будь-яка можлива заборгованість Відповідача за індексацією (інфляцією) за 2023 та 2024 роки відсутня. 11.08.2025 року до суду від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли витребувані докази та відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вони просять задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до виписки банку позивачів, то видно, що відповідач щороку систематично порушував умови договору оренди відносно виплати орендної плати. Тобто, станом на перше вересня кожного року орендна плата не була виплачена. У відповідності до умов договору оренди здійснювати розрахунок орендної плати не пізніше 01 вересня поточного року відповідач у 2021 році остаточно розрахувався [PERSON] аж 07.03.2023 року, а [PERSON] аж 19.05.2023 року. Орендна плата за 2022 рік була виплачена [PERSON] аж 07.03.2023 року, а [PERSON] аж 19.05.2023 року. Орендна плата за 2023 рік була виплачена [PERSON] аж 17.11.2023 року, а [PERSON] аж 27.12.2023 року. Орендна плата за 2024 рік була виплачена позивачам 06.09.2024 року. Протягом чотирьох років підряд систематично порушувались умови договору щодо своєчасності виплати орендної плати, а позивачі значною мірою були позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні договору, адже позивачі є пенсіонерами і орендна плата є основним доходом та існуванням для життя. Також у відзиві зазначено, що начебто відповідачем із суми орендної плати сплачено обов`язкові податки та збори але документально відповідач не підтвердив ці факти. Відносно доводів відповідача щодо коефіцієнта індексації Позивачі вважають, що ними правильно зроблений розрахунок індексації у відповідності до умов договору оренди та навіть, якщо взяти до уваги доводи відповідача, то у 2023 році орендна плата повинна була виплачуватися більше на розмір індексації 1,051, а у 2024 році - на розмір індексації 1,12. 10.09.2025 року від позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вони зазначили, що у позовній заяві міститься вимога про стягнення пені за період з 2022 по 2024 роки, але оскільки у 2025 році відповідач продовжує обробляти земельні ділянки і продовжують діяти договірні відносини, то у відповідності до умов договору відповідач до 01.09.2025 року повинен був провести розрахунок по орендній платі за 2025 рік, але орендна плата у строки виплачена не була, тож знову таки відповідач вкотре порушує умови договору оренди. Загальний розмір невиплаченої орендної плати за 2025 рік становить - 22373,88 грн. Невиплачена орендна плата по [PERSON] становить 11186,94 грн. Невиплачена орендна плата по [PERSON] становить 11186,94 грн. Тож просили збільшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 11 186,94 грн., пеню в сумі 3579,21 грн., індексацію в сумі 4885,03 грн., що загалом становить борг в сумі 19 651,18 грн.; та стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 11 186,94 грн., пеню в сумі 4697,71 грн., індексацію в сумі 4885,03 грн., що загалом становить борг в сумі 20 769,68 грн. 28.10.2025 до суду від представника позивачів Єщенко О.В. надійшли докази у справі щодо витребування договору оренди у відповідача, ПСП ім. Т.Г. Шевченка, Березанської селищної ради, ЦНАП Березанської селищної ради. Крім того, зазначила, що відповідь надійшла лише від ЦНАП Березанської селищної ради про відсутність договору оренди, у зв`язку з чим просила задовольнити клопотання позивачів про витребування доказів, яке було подане разом з позовною заявою. Ухвалою суду про витребування доказів від 28.10.2025 клопотання представника позивачів [PERSON] задоволено; зобов`язано ТОВ «Південь Агро Інвест» надати суду договір оренди землі № 040802200123, який було укладено 07.09.2009 року між [PERSON] (правонаступники [PERSON] та [PERSON] ) та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченка). 26.11.2025 до суду від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення у справі, в яких вони відобразили аналогічну інформацію, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив. 28.11.2025 року від представника відповідача [PERSON] на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази, а саме договір оренди № 040802200123 від 07.09.2009 р. між [PERSON] (правонаступники [PERSON] та [PERSON] ) та ТОВ Південь Агро Інвест (ПСП ім. Т.Г. Шевченка); платіжні інструкції №№ 9074, 9075, 9076, 9077, 9078, 9079, 9080, 9081 від 06 листопада 2025 року якими підтверджується факт виплати Позивачу - 1 та Позивачу - 2 орендної плати за 2025 рік. Ухвалою суду від 28.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30.12.2025 року, 09:00 годину. Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. В судовому засідання 30.12.2025 року представник позивачів позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у заявах по суті справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених 02.08.2018 року держнотаріусом Другої первомайської держнотконтори Грушанською І.В., [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами 4825486300:06:000:0582 площею 4,8978 га, 4825486300:01:000:0180 площею 0,7712 га, 4825486300:06:000:0259 площею 0,3108 га та 4825486300:01:000:0928 площею 0,0125, га, що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, частка кожного складає по 1/2 /а.с.14-21/. Між матір`ю [PERSON] , яка є бабою [PERSON] - [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка 07.09.2009 було укладено договір оренди № 040802200123 земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:06:000:0582 площею 4,8978 га, 4825486300:01:000:0180 площею 0,7712 га, 4825486300:06:000:0259 площею 0,3108 га та 4825486300:01:000:0928 площею 0,0125, га, що знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державну реєстрацію іншого речового права права оренди проведено за номерами 20502202, 20502295, 20502396, 20502114 від 15.05.2017 року. Згодом, а саме 01.03.2018 року між [PERSON] і [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» було підписано додаткову угоду до договору оренди землі про зміну орендаря та розміру орендної плати /а.с.151-152/. Відповідно до пункту 4.1 умов договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12,37% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка 1 - 18287,27 грн., ділянка 2 - 2879,48 грн., ділянка 3 - 1160,46 грн., ділянка 4 - 46,67 грн., що разом становить 22373,88 грн. Пунктом 4,5 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надсилання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами. Орендна плата може бути перерахована орендодавцю як орендарем, так і за його дорученням, третьою особою, що буде належним виконанням умов даного договору. За таких обставин ТОВ «Південь Агро Інвест» зобов`язане щорічно до 01 вересня провести розрахунок по орендній платі. ?Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до змісту ст.ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Стаття 762 ЦК України встановлює обов`язок наймача вносити плату за користування майном у розмірах та строки визначені договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України визначає, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 вказала, що «під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема, й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19). Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України у разі істотності порушення договору іншою стороною. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Натомість у разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін». Згідно з пунктом 4.2 додаткової угоди до Договору з суми орендної плати, Орендарем, як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. З місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 Податкового кодексу України. У відповідності до положень пункту 170.1.1. статті 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Оподаткування доходів від надання нерухомості в оренду фізичною особою складає 18%, відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України. Дохід від надання нерухомості в оренду також є об`єктом оподаткування військовим збором, який утримується за ставкою 1,5 %, відповідно до пункту 161 Перехідних положень ПК України. Відтак із суми орендної плати необхідно утримати податки в розмірі 19,5% від загального розміру орендної плати. Як зазначалось Позивачами та відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди до Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 12,37% нормативно грошової оцінки земельних ділянок, що складає: за першу земельну ділянку - 18 287, 27 грн. за рік, за другу земельну ділянку - 2 879, 48 грн. за рік, за третю земельну ділянку - 1160, 46 грн. за рік, за четверту земельну ділянку - 46, 67 грн. за рік., що загалом становить 22 373,87 грн. Розрахунок орендної плати за один рік з відрахуванням податків такий: 22 373,87 грн. - 19,5% = 18 010, 97 грн., тож зазначена сума підлягає виплаті позивачам за один рік, що становить по 9 005,48 грн. кожному. Як встановлено з матеріалів справи, зокрема, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2021 року по червень 2025 року станом на 01.08.2025 року щодо [PERSON] , та станом на 31.07.2025 року щодо [PERSON] , а також з виписок АТ КБ ПриватБанк з їх банківських рахунків, Позивачі отримали за 2022, 2023 та 2024 роки орендну плату в сумі по 11 029,36 грн. кожний. Таким чином, загальна сума сплаченої орендної плати за договором становить 22 058,72 грн. Отже, Відповідач переплатив за кожен рік оренди земельної ділянки по 4 047,75 грн (розрахунок: 22 058,72 грн. 18 010,97 грн), що в сукупності за три роки становить 12 143, 25 грн. Законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Звертаючись до суду з позовом, позивачі просять суд розірвати договір оренди земельної ділянки на підставі наявності заборгованості за індексацією та пенею. Матеріалами справи не підтверджено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки з боку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ в частині сплати Позивачу орендних платежів у розмірах, нарахованих орендарем. Тобто, ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ виконувало умови договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів. Оскільки у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати орендарем, відтак, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів. Фактично, Позивачі вважають, що спір стосується проведення неправильного розрахунку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ індексації орендної плати та стягнення недоплачених сум та розрахунку пені. Порушення нарахування і виплати орендних платежів з урахуванням індексації, допущені орендарем, є наслідком здійснення ним неправильних розрахунків при обчисленні сум орендних платежів, що не є істотним порушенням умов договору з огляду на розмір недоплаченої суми та факт добровільного суттєвого збільшення розміру орендної плати як у відсотковому так і у номінальному вираженні, який значно перевищував недоплачену суму індексації орендної плати. Такі обставини не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Помилки у нарахуванні орендної плати за договором оренди земельної ділянки з урахуванням індексації орендної плати не можуть тлумачитися як систематична несплата орендних платежів та, відповідно, не можуть бути підставою для розірвання договору оренди. Таким чином, часткова несплата відповідачем складової орендної плати у виді її індексації у вищезазначених роках не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами спору договору, а систематична недоплата частини орендної плати у виді її індексації не є підставою для констатації систематичної повної несплати орендної плати за вищезазначений період, тому підстав для розірвання договору оренди землі не має. Тож стягнення з відповідача заборгованості орендної плати із урахуванням індексів інфляції у даній справі буде ефективним та пропорційним способом захисту порушеного права позивача з подальшим збереженням чинності зазначеного договору оренди землі. Встановлено, що ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» було сплачено Позивачам орендну плату за спірний період 20222024 роки, а саме [PERSON] за 2022 рік було сплачено 07.03.2023 року з простроченням на понад 181 день (за позовом), за 2023 рік 17.11.2023 року з простроченням на 67 днів (за позовом), за 2024 рік 06.09.2024 року з простроченням на 5 днів, також за 2024 рік здійснена доплата 06.02.2025 року. Щодо [PERSON] то їй за 2022 рік було сплачено 19.05.2023 року з простроченням понад 181 день (за позовом), за 2023 рік 27.12.2023 року з простроченням на 117 днів, за 2024 рік 06.09.2024 року з простроченням на 5 днів, також за 2024 рік здійснена доплата 06.02.2025 року. За таких обставин у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди землі слід відмовити з підстави його необґрунтованості, оскільки ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» було сплачено Позивачам орендну плату за спірний період за 20222024 роки, систематичної несплати орендної плати у визначений договором строк за вказані роки судом не встановлено, наявне істотне порушення лише за 2022 рік. Крім того, позивачами було збільшено об`єм позовних вимог щодо стягнення з відповідача орендної плати за 2025 рік, оскільки орендна плата у визначені строки виплачена не була. Позивачі просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 11 186,94 грн., пеню в сумі 3579,21 грн., індексацію в сумі 4885,03 грн., що загалом становить борг в сумі 19 651,18 грн.; а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 11 186,94 грн., пеню в сумі 4697,71 грн., індексацію в сумі 4885,03 грн., що загалом становить борг в сумі 20 769,68 грн. Відповідач надав суду платіжні інструкції №№ 9074, 9075, 9076, 9077, 9078, 9079, 9080, 9081 від 06.11.2025 року, якими підтверджується факт виплати позивачам орендної плати за 2025 рік в повному розмірі з урахуванням сплати військового збору та податків, тож зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки така заборгованість була виплачена добровільно. Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат суд зазначає наступне. Розрахунок індексації Позивачів ґрунтується на посиланні п.4.4. Договору, яким обумовлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/ нарахування. Однак необхідно звернути увагу на наступне, що Позивачі здійснюють підміну визначення термінів «індексація» та «індекс інфляції». Так відповідно до посилань на п. 4.4 та п. 2.5. Договору мова йде саме про застосування коефіцієнту індексації. Відповідно до Розділу ХХ, підрозділу 6, п. 9 ПК України установлено, що індекс споживчих цін, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків за 2017-2022 роки - для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів). Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 ПК України визначає, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, 2023 рік 1,051, 2022 рік 1,0 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). Натомість Позивачі у позовній заяві за 2022 рік застосовують значення коефіцієнта індексації 126,603 % (тобто 1,26603), що свідчить про неправильність здійснених розрахунків. Тобто, 5 952,18 грн. індексації за 2022 рік не підлягає стягненню з Відповідача. Позивачі, намагаючись стягнути з ТОВ Південь Агро Інвест заборгованість з орендної палати у формі індексації, не враховують обов`язку відповідача, як податкового агента, сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та неправильно визначили значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період. Більше того, оскільки Відповідачем було сплачено Позивачам на 4 048,29 грн. більше за кожен рік відповідно до умов договору оренди, що в сукупності за три роки (20222024) становить 12 144,87 грн., то будь-яка можлива заборгованість Відповідача за індексацією (інфляцією) за 2023 та 2024 роки відсутня. Враховуючи те, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2022, 2023, 2024 і 2025 роки у повному обсязі, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати та індексації орендної плати за спірний період відсутні. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Враховуючи те, що до введення воєнного стану спеціальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно позовна вимога про стягнення неустойки у вигляді пені за прострочення сплати орендних платежів заявлена в межах строку позовної давності. Отже законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто спеціальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. З вищенаведеного слідує висновок, що перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення неустойки у вигляді пені за прострочення сплати орендних платежів станом на дату подання позовної заяви до суду 15.07.2025 року не настав, отже в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності слід відмовити. За умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.7 додаткової угоди). Разом із тим, розраховуючи розмір пені за порушення строків виплати орендної плати, позивачі також помилково виходили з розміру невиплаченої орендної плати без вирахування прибуткового податку та військового збору. З урахуванням наданих доказів, що підтверджують дати виплат, та в межах заявлених позовних вимог (щодо кількості днів, за які розраховано пеню) пеня щодо виплати орендної плати [PERSON] підлягає обрахуванню за наступні періоди: за 2022 рік за 181 день (в межах позовних вимог), за 2023 рік 67 днів (в межах позовних вимог), за 2024 рік за 5 днів; пеня щодо виплати орендної плати [PERSON] підлягає обрахуванню за наступні періоди: за 2022 рік за 181 день (в межах позовних вимог), за 2023 рік 117 днів, за 2024 рік за 5 днів. Пеня розраховується за наступною формулою: сума боргу х 0,1% (розрахункова ставка пені)/100% х кількість днів прострочення зобов`язання. Отже пеня щодо виплати орендної плати [PERSON] за 2022 рік становить 1 629,99 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 181); за 2023 рік 603,36 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 67), за 2024 рік 45,02 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 5), що разом становить 2 278,37 грн. Пеня щодо виплати орендної плати [PERSON] за 2022 рік становить 1 629,99 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 181); за 2023 рік 1 053,64 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 117), за 2024 рік 45,02 грн. (9 005,48 грн. х 0.1% / 100% х 5), що разом становить 2 728,65 грн. Тож зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 та 2 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на зазначене, кожен факт та обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи, має бути підтверджено повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивачів про розірвання договору № 040802200123 оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:06:000:0582, 4825486300:01:000:0180, 4825486300:06:000:0259, 4825486300:01:000:0928, укладеного 07.09.2009 року між [PERSON] (правонаступники [PERSON] та [PERSON] ) та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченка), не підлягає задоволенню, оскільки існування підстав для дострокового розірвання договору належними та допустимими доказами не підтверджено та судом не встановлено. З тих самих підстав задоволенню не підлягає й вимога про стягнення з відповідача на користь [PERSON] орендної плати в сумі 11 186,94 грн., індексації в сумі 4 885,03 грн. та вимога про стягнення з відповідача на користь [PERSON] орендної плати в сумі 11 186,94 грн., індексації в сумі 4 885,03 грн. Водночас наявні підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені в сумі 2 278,37 грн. та стягнення з відповідача на користь [PERSON] пені в сумі 2 728,65 грн. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові заявлено вимогу про розірвання договору оренди землі, в задоволенні якої судом відмовлено, а вимогу про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по орендній платі задоволено на 11,6 %, й вимогу про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по орендній платі задоволено на 13,1 %, то судовий збір підлягає частковому відшкодуванню з урахуванням відсоткового співвідношення задоволених позовних вимог, що у цифровому відображенні складає 140,50 грн. та 158,66 грн., що і слід стягнути з відповідача на користь позивачів.

Outcome: partial