Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У грудні 2025 позивач звернувся до Володимирського міського суду Волинської області до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.01.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №11144-01/2025, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 7 000,00 грн., строком на 120 днів, дата погашення кредиту 05.05.2025 року, з процентною ставкою 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 700 грн., що складає 10% від суми кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки, який зазначений у кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Стар Файненс Груп». Приймаючи умови кредиту відповідачка підтвердила, що приймає умови кредитного договору, повністю їх розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил, які є публічною офертою. 29.07.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29072025, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №11144-01/2025 від 06.01.2025 року, укладеним між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказує, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором позики, відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №29072025 від 29.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16 520,00 грн, з яких: 7 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 8 260,00 грн.- сума заборгованості за штрафом, 0,00 грн.- сума комісії за видачу кредиту. Крім того, 17.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №73914771, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 5 000,00 грн., строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою 0,125% в день на залишок заборгованості, та комісією за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 750,00 грн., з кінцевою датою повернення кредиту 15.02.2025 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки, який зазначений у кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Приймаючи умови кредиту відповідачка підтвердила, що приймає умови кредитного договору, повністю їх розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил, які є публічною офертою. 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 73914771 від 17.01.2025 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказує, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором позики, відповідно до Реєстру боржників № 14 від 26.08.20205 року до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 17 162,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 500,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн.- сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 10 000,00 грн.- сума заборгованості за пенею, 662,50 грн.- комісія за надання кредиту. Крім того, 15.03.2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №102160757, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 5 000,00 грн., строком на 345 днів, з денною процентною ставкою 0,99%, комісією за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту та комісією за обслуговування кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки, який зазначений у кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ«Мілоан». Приймаючи умови кредиту відповідачка підтвердила, що приймає умови кредитного договору, повністю їх розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил, які є публічною офертою. 28.07.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28072025, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 102160757 від 15.03.2025 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вказує, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором позики, відповідно до Реєстру боржників № 3 від 28.07.2025 року до договору факторингу № 28072025 від 28.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16 451,10 грн., з яких: 4 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 911,20 грн.- сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 0,00 грн.- сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2 450,00 грн.- сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 6 189,90 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № 11144-01/2025 від 06.01.2025 року, в сумі 6 520,00 грн, з яких: 7 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 8 260,00 грн.- сума заборгованості за штрафом, 0,00 грн.- сума комісії за видачу кредиту; за договором позики № 73914771 від 17.01.2025 року, в сумі 17 162,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 500,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн.- сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 10 000,00 грн.- сума заборгованості за пенею, 662,50 грн.- комісія за надання кредиту; та за договором позики № 102160757 від 15.03.2025 року, в сумі 16 451,10 грн., з яких: 4 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 911,20 грн.- сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 0,00 грн.- сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2 450,00 грн.- сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 6 189,90 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), а всього у загальному розмірі 50 133,60 грн. Ухвалою від 12.12.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду на направляла. Ухвалою суду від 05.01.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.01.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 11144-01/2025, який підписано одноразовим ідентифікатором «Y4393», відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] на умовах строковості, зворотності, платності отримала кредитні кошти, у розмірі 7 000,00 грн., строком на 120 днів, дата погашення кредиту 05.05.2025 року, з процентною ставкою 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 700 грн., що складає 10% від суми кредиту. 06.01.2025 відповідачка [PERSON] також підписала паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у кредитному договорі № 11144-01/2025 від 06.01.2025 року. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. №3426-251015151909 від 15.10.2025 року, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22.02ю.2022 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 06.01.2025 10:45:05 на суму 7 000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції системі iPay.ua 616464473. Отже, відповідачка [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного кредитного договору, який є предметом позову. Підписанням договору про надання фінансового кредиту відповідач також підтвердила, зокрема що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на Веб-сайті Товариства. Зокрема, відповідачка зобов`язалась здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів та ознайомлена з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою, тарифами банку. 29.07.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29072025, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №11144-01/2025 від 06.01.2025 року, укладеним між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №29072025 від 29.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16 520,00 грн, з яких: 7 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 8 260,00 грн.- сума заборгованості за штрафом, 0,00 грн.- сума комісії за видачу кредиту. Крім того, 17.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №73914771, який підписаний одноразовим ідентифікатором «27825», за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 5 000,00 грн., строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою 0,125% в день на залишок заборгованості, та комісією за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 750,00 грн., з кінцевою датою повернення кредиту 15.02.2025 року. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит № 73914771 від 17.01.2025 року доведено до відома відповідача інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. Отже, відповідачка [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного кредитного договору, який є предметом позову. Підписанням договору про надання фінансового кредиту відповідач також підтвердила, зокрема що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на Веб-сайті Товариства. Зокрема, відповідачка зобов`язалась здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів та ознайомлена з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою, тарифами банку. 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 73914771 від 17.01.2025 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до Реєстру боржників № 14 від 26.08.20205 року до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 17 162,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 500,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн.- сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 10 000,00 грн.- сума заборгованості за пенею, 662,50 грн.- комісія за надання кредиту. Крім того, 15.03.2025 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102160757. Указаний Договір укладено шляхом підписання анкети -заяви на кредит, невід`ємною частиною якого є заява на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до паспорту споживчого кредиту. Згідно умов договору про споживчий кредит № 102160757 від 15.03.2025 року, відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 5 000,00 грн., строком на 345 днів, з денною процентною ставкою 0,99%, комісією за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту та комісією за обслуговування кредиту. Вказані умови послідовно передбачені та погоджені відповідачем у заяві на отримання кредиту, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів до паспорту споживчого кредиту. Підписанням Договору сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки та комісійних платежів, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. Положення Договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» із внесеними змінами. Відповідно до платіжного доручення № 101482298 від 15.03.2025 року, ТОВ «Мілоан» було перераховано отримувачу [PERSON] на кредитну картку № [NUMBER] кошти згідно договору 102160757, у розмірі 5 000 грн. Отже, відповідачка [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного кредитного договору, який є предметом позову. 28.07.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28072025, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 102160757 від 15.03.2025 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідно до Реєстру боржників № 3 від 28.07.2025 року до договору факторингу № 28072025 від 28.07.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 16 451,10 грн., з яких: 4 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 911,20 грн.- сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 0,00 грн.- сума заборгованості по комісії за надання кредиту, 2 450,00 грн.- сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 6 189,90 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи договори позики були укладені сторонами в електронній формі. Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд також звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка [PERSON] уклавши договори позики в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилась з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання коштів, відтак укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки а тому, на думку суду, ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Однак, отримавши кошти за цими договорами позики, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з їх повернення, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки на підставі вказаних вище договорів факторингу відбулась заміна первісних кредиторів на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідачки про повернення заборгованості за договором позики. Відповідачка у справі не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісних кредиторів, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України. Натомість, всупереч умовам вказаних вище договорів позики, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснив погашення заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки попередніх кредиторів ТОВ «1 безпечне агентство фінансових рішень», ТОВ «Маілон» та ТОВ «Стар Файненс Груп». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 11144-01/2025 від 06.01.2025 року, в сумі 8 260, грн, з яких: 7 000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 260,00 грн.- сума заборгованості за відсотками; за договором позики № 73914771 від 17.01.2025 року, в сумі 7 162,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 500,00 грн.- сума заборгованості за відсотками, 662,50 грн.- комісія за надання кредиту; та за договором позики № 102160757 від 15.03.2025 року, в сумі 7 811,20 грн., з яких: 4 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 911,20 грн.- сума заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею суд зазначає таке. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Також Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Суд бере до уваги, що пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який містив прямий мораторій на стягнення неустойки за споживчими кредитами, був виключений Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року. Проте, виключення норми із спеціального закону не створює колізії норм і не означає, що не підлягає застосуванню чинна норма ЦК України, яка регулює аналогічні правовідносини. Оскільки такий мораторій передбачений діючими нормами ЦК України, його чинність триває. Тлумачення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними і обов`язковими. Разом з тим, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)). Судом встановлено, що договір позики № 11144-01/2025 укладено 06.01.2025 року, договір позики № 73914771 укладено 17.01.2025 року та договір позики № 102160757 укладено 15.03.2025 року, відповідно і пеня (штрафи) за порушення грошових зобов`язань за договорами нарахована після 24 лютого 2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] штрафу за договором позики № 11144-01/2025 від 06.01.2025 року, у розмірі 8 260,00 грн., пені за договором позики № 73914771 від 17.01.2025 року у розмірі 10 000,00 грн. та неустойкою за договором позики №102160757 від 15.03.2025 року, у розмірі 6 1819,90 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості по комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором №102160757 від 15.03.2025 року, у розмірі 2 450,00 грн. суд зазначає таке. Так, позивач просить стягнути з відповідача комісію за обслуговування кредиту за кредитним договором №102160757 від 15.03.2025 року, у розмірі 2 450,00 грн. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зі змісту кредитного договору №102160757 від 15.03.2025 року, що є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в ній не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Матеріали справи також не містять доказів, що відповідач користувався такими послугами. Тому у задоволенні цієї вимоги про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором №102160757 від 15.03.2025 року, у розмірі 2 450,00 грн. слід відмовити. Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1403,17 виходячи з розрахунку: 23 233,70 грн (загальна сума задоволених вимог) х 100% : 21560 грн (загальна сума заявлених вимог) = 46,34%, 46,34 % х 3028,00 грн. : 100 % = 1403,17 грн.

Outcome: partial