Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ковалик М.Ф. звернулися до суду з позовною заявою 08.06.2022, в якій просили суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки від вартості майна, належного [PERSON] , в розмірі 57 781 грн. 00 коп., моральну шкоду - 30 000 грн. 00 коп., судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп. судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 27.07.1997 до 02.10.2015 сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON] . За період шлюбних стосунків вони набули у власність транспортний засіб - автомобіль марки Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №214/2263/17 було вирішено спір між [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу та автомобіль Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; у порядку поділу майна виділено [PERSON] та визнано за ним право власності на гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, розміром 5,35х7,09 м. по внутрішньому виміру загальною площею 47,5 кв.м. з підвальним приміщенням та оглядовою ямою; у порядку поділу майна виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на автомобіль марки Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , колір зелений, номер кузова [NUMBER] . Із моменту розлучення сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть. [PERSON] разом з донькою мешкала за адресою: [ADDRESS] , в той час як [PERSON] мешкав окремо. За увесь цей час витрати на утримання квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг [PERSON] несла сама, хоча [PERSON] має в цьому приміщенні зареєстроване місце проживання. Право власності на житлове приміщення юридично оформлене на [PERSON] , але за досягнутою між сторонами домовленістю ще у період спільного проживання, було узгоджено, що квартира за адресою: [ADDRESS] залишиться їх донці [PERSON] , а у [PERSON] залишиться квартира за адресою: [ADDRESS] , де він фактично й мешкає. Однак, 28.10.2021 відповідач сумісно зі своїми знайомими, вчиненням умисних протиправних дій, позбавив [PERSON] та доньку [PERSON] житла та всього майна, що там було. Із цього приводу [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою 28.10.2021, в якій, поміж інших, зазначила, що того дня о 21.30 год. [PERSON] та його знайомі ображали їх з матір`ю нецензурною лайкою, штовхали, заважали зібрати речі. За заявою [PERSON] відповідні відомості відділенням поліції №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено до ЄДРСР за №12021046750000501 від 10.11.2021. У послідуючі дні (29.10.2021, 30.10.2021, 11.11.2021) вони намагались потрапили до квартири та зібрати особисті речі, однак [PERSON] змінив у квартирі замки, вільний доступ до приміщення не надавав, а 30.10.2021 взагалі допускав разом зі своїми знайомими застосування відносно них фізичного насилля. У квартирі за адресою: [ADDRESS] , звідки [PERSON] протиправно вигнав позивача з донькою, знаходилось майно, набуте [PERSON] протягом періоду 2016-2019 р.р., тобто вже після розлучення, та належне їй особисто, до якого [PERSON] не мав жодного відношення, а саме: комплект меблів для спальні (гарнітур спальний світлого кольору, що складався із шафи, тумб - 2 шт., тумби куткової, двоспального ліжка на ламелях), диван розкладний, комплект меблів для вітальні (гарнітур, шафа під скло, тумба під телевізор з подвійними дверцятами, тумба з висувними полками під шафу зі склом, шафа для білизни), водонагрівач Arіston на 80л 2016 року випуску, диван кутовий 2019 року придбання, золотий ланцюжок вагою 4,07 г «Магія розкоші», підвіс золотий з діамантами вагою 2,64 г «Магія розкоші», сережки золоті вагою 6 г «Магія розкоші», золота каблучка вагою 1,86 г «Магія розкоші», каблучка золота вагою 2,32 г «Магія розкоші». Вартість майна було визначено на замовлення [PERSON] оцінювачем [PERSON] , звіт від 15.11.2021, у загальному розмірі 57 781 грн. 00 коп. Крім того, у квартирі залишились інші особисті речі [PERSON] та її доньки, які вони забрати не змогли в результаті вчинення [PERSON] протиправних дій із застосуванням відносно них фізичного та психічного насилля, а також їх особисті грошові заощадження, без яких вони вимушені були брат у борг кошти у знайомих аби вижити, залишившись без житла, речей та засобів для існування. Наразі позивач з донькою у квартирі не мешкають, оскільки [PERSON] змінив замки до вхідних дверей квартири та впустив туди мешкати незнайомих їм людей, а фактично мешкають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаних вище обставин, спосіб захисту порушених прав [PERSON] визначений у відповідності до положень ст.ст.22, 1213 ЦК України - відшкодування вартості безпідставно набутого майна та спричинених збитків. Крім того, внаслідок протиправних дій [PERSON] їм було завдано моральної шкоди, що полягає у сильному психологічному стресі, так як відбулося зухвале захоплення їх житла, приниження честі і гідності, спричинення фізичних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Розмір моральної шкоди нею оцінено в 30 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 22.09.2022 (головуючий суддя - Прасолов В.М.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.54 т.1). Ухвалою суду від 20.03.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.164 т.1). Ухвалою суду від 13.02.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (головуючий суддя Прасолов В.М.), частково задоволено клопотання позивача про допит свідків, а саме, задоволено клопотання про допит свідка [PERSON] (а.с.29-31 т.2, п.27 протоколу с/з). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №606 від 29.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І. (а.с.71, 72 т.2). Ухвалою суду від 24.05.2024 цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.73 т.2). Ухвалою суду від 30.07.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено заяву представника позивача - адвоката Ковалик М.Ф. про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.82-83 т.2, п.14 протоколу с/з). Ухвалою суду від 17.09.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено заяву позивача про допит свідків (а.с.92 т.2, п.37 протоколу с/з). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, вважаючи їх безпідставними та надуманими, 09.11.2022 відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с.56-58 т.1). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №214/2263/17 дійсно було вирішено спір щодо поділу майна, набутого ними у шлюбі. Що стосується квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , то зазначене житлове приміщення є особистою приватною власністю відповідача, набуте ним до укладення шлюбу з [PERSON] на підставі договору дарування. Житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] - є особистою приватною власністю [PERSON] як таке, що набуте нею в порядку спадкування. Зауважив, що [PERSON] має у приватній власності власне житло, однак, належну їй квартиру вона здає в оренду, від чого отримує дохід. Будучи доброю та щирою людиною, йдучи на зустріч своїй донці [PERSON] , відповідач дійсно дозволив проживати [PERSON] та донці у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у задовільному для проживання стані, за умови здійснення позивачем оплати житлово-комунальних послуг та збереження належного стану приміщення. Натомість, при виїзді з квартири [PERSON] залишила борг по оплаті житлово-комунальних платежів у сумі 14 541 грн. 89 коп. Крім того, під час проживання у квартирі, внаслідок своєї недбалості позивач разом з донькою пошкодили установлений в квартирі бойлер, після чого він з [PERSON] обговорював, який саме бойлер вона придбає та встановить замість пошкодженого нею. Окремо зауважив, що наведений позивачем у пред`явленому нею позові опис подій та негараздів з посиланням на кримінальне провадження, заявником з приводу чого була [PERSON] , не має жодного відношення до предмету даного спору - вимогами про відшкодування збитків та моральної шкоди, заявленими [PERSON] . Належність позивачеві переліку майна, вказаного у позові, не підтверджена останньою жодними доказами, як і загалом існування такого майна. Надані позивачем фотознімки є неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують факт наявності такого майна у власності [PERSON] , як і його придбання саме позивачем. Стосовно перерахованих позивачем золотих прикрас, то відповідач зауважив, що такі вироби ніколи не належали [PERSON] . Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від основної вимоги, а тому підстави для їх задоволення також відсутні. 31.03.2023 позивач подала заперечення на відзив (а.с.72-84 т.1). У ході розгляду справи позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ковалик М.Ф. (беручи участь в судовому засіданні дистанційно) позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - адвокат Коваленко Р.А. заперечував проти задоволення позовних вимог за недоведеністю з підстав, викладених у відзиві. Питання розподілу судових витрат по справі просив здійснити ухваленням додаткового рішення, подавши заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України щодо наміру подання доказів процесуальних витрат після ухвалення рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , будучи присутньою в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. У подальшому, просила розгляд справи проводити за її відсутності, про що подала відповідну заяву (а.с.1, 89 т.2). Правом на подання письмових пояснень не скористалася. Допитана судом як свідок [PERSON] суду показала, що вона перебуває з [PERSON] у дружніх стосунках. Їй відомо, що батько не віддавав їй речі з квартири. У квартирі, де мешкала [PERSON] , спочатку були старі меблі, а потім з`явились нові. Хто купував меблі їй не відомо, спальний гарнітур доставляв [PERSON] . Золоті прикраси вона також бачила, хто купував - не знає. Вона знає, що батьки [PERSON] розлучені та мешкають окремо, вона проживала з матір`ю у квартирі, що, зі слів [PERSON] , належала її батькові. Мав місце випадок, коли їй подзвонила [PERSON] та сказала, що її виганяють з квартири, побили. З приводу крадіжки речей з квартири їй відомо, що [PERSON] зверталася до поліції із заявою. Про те, що [PERSON] перевозила речі з квартири, вона знає. Допитаний судом як свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] він знайомий, стосунки дружні. У жовтні 2021 року йому зателефонувала [PERSON] та попрохала допомогти перевезти речі. Він позвав хлопців, замовив машину для перевезення речей та приїхали вони на [ADDRESS] (квартиру не пам`ятає). У квартири між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, штовханина. Речі вони з квартири перевозили лише особисті, столи, маленький холодильник. Чеки та документи на меблі він не бачив, зі слів [PERSON] квартира, де вони мешкали, належить батькові та він мав намір цю квартиру подарувати [PERSON]. Яке майно було у квартирі під час конфлікту він не бачив. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення / поновлення провадження по справі судом не вживались. Суд, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим встановлено, що з 27.07.1997 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 434. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2015 у справі №214/6560/15-ц, що набрало законної сили 13.10.2015, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (посилання на судове рішення в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/52295628). За період шлюбних стосунків сторони набули у власність, зокрема, транспортний засіб - автомобіль марки Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №214/2263/17, що набрало законної сили 30.01.2019, було вирішено спір між [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу та автомобіль Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; у порядку поділу майна виділено [PERSON] та визнано за ним право власності на гараж № [NUMBER] у блоці [NUMBER] , який розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Саксаганець» у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, розміром 5,35х7,09 м. по внутрішньому виміру загальною площею 47,5 кв.м. з підвальним приміщенням та оглядовою ямою; у порядку поділу майна виділено [PERSON] та визнано за нею право власності на автомобіль марки Skoda Fabia, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , колір зелений, номер кузова [NUMBER] . За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, [PERSON] неодноразово ініціювала провадження з приводу поділу між нею та [PERSON] іншого майна, зокрема, кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , однак з тих чи інших підстав провадження за її позовами було завершене без ухвалення рішення по суті заявлених вимог: ухвалами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2023 (справа №214/4234/23), від 30.05.2024 (справа №214/3630/24), від 24.01.2025 (справа №214/65291/24) позовну заяву повернуто позивачеві [PERSON] разом із доданими до неї матеріалами; ухвалою від 01.05.2024 (справа №214/9216/23) цивільну справу залишено без розгляду. За змістом наведеного [PERSON] обґрунтування даного позову, із моменту розлучення сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть. [PERSON] разом з донькою мешкала у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за [PERSON] . При цьому, [PERSON] мешкав окремо у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Як вказувала позивач, за досягнутою між сторонами домовленістю ще у період спільного проживання, було узгоджено, що квартира за адресою: [ADDRESS] залишиться їх донці [PERSON] , а у [PERSON] залишиться квартира за адресою: [ADDRESS] , де він фактично й мешкає. Однак, 28.10.2021 відповідач сумісно зі своїми знайомими, вчиненням умисних протиправних дій, позбавив [PERSON] та доньку [PERSON] житла та всього майна, що там було. Із цього приводу [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою 28.10.2021, в якій просила притягнути до відповідальності її батька [PERSON] та трьох невідомих їй осіб, котрі незаконно проникли до квартири, штовхали її та мати, били ногами. Відомості за заявою [PERSON] від 09.11.2021 підрозділом дізнання ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені до ЄРДР за №12021046750000501 від 10.11.2021 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України. Як вказувала позивач, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , звідки [PERSON] протиправно вигнав її з донькою, знаходилось майно, набуте [PERSON] протягом періоду 2016-2019 р.р. за власні кошти, тобто вже після розлучення, та належне їй особисто, до якого [PERSON] не мав жодного відношення, а саме: комплект меблів для спальні (гарнітур спальний світлого кольору, що складався із шафи, тумб - 2 шт., тумби куткової, двоспального ліжка на ламелях), диван розкладний, комплект меблів для вітальні (гарнітур, шафа під скло, тумба під телевізор з подвійними дверцятами, тумба з висувними полками під шафу зі склом, шафа для білизни), водонагрівач Arіston на 80л 2016 року випуску, тумба з умивальником у ванну кімнату, диван кутовий 2019 року придбання, золотий ланцюжок вагою 4,07 г «Магія розкоші», підвіс золотий з діамантами вагою 2,64 г «Магія розкоші», сережки золоті вагою 6 г «Магія розкоші», золота каблучка вагою 1,86 г «Магія розкоші», каблучка золота вагою 2,32 г «Магія розкоші». Вартість вищевказаного майна на замовлення [PERSON] було визначено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , звіт про оцінку майна від 15.11.2021 та висновок про вартість об`єкта оцінки станом на 15.11.2021, у загальному розмірі 57 781 грн. 00 коп., зокрема: комплект меблів для спальні (гарнітур спальний світлого кольору, що складався із шафи, тумб - 2 шт., тумби куткової, двоспального ліжка на ламелях) 2019 року придбання - 13 500 грн. 00 коп., диван розкладний 2019 року придбання - 1 350 грн. 00 коп., комплект меблів для вітальні (гарнітур, шафа під скло, тумба під телевізор з подвійними дверцятами, тумба з висувними полками під шафу зі склом, шафа для білизни) - 12 254 грн. 00 коп., водонагрівач Arіston на 80л 2016 року випуску - 2 250 грн. 00 коп., диван кутовий 2019 року придбання - 9 135 грн. 00 коп., тумба з умивальником у ванну кімнату - 1 440 грн. 00 коп., золотий ланцюжок вагою 4,07 г «Магія розкоші» - 4 302 грн. 00 коп., підвіс золотий з діамантами вагою 2,64 г «Магія розкоші» - 2 790 грн. 00 коп., сережки золоті вагою 6 г «Магія розкоші» - 6 342 грн. 00 коп., золота каблучка вагою 1,86 г «Магія розкоші» - 1 966 грн. 00 коп., каблучка золота вагою 2,32 г «Магія розкоші» - 2 452 грн. 00 коп. Факт придбання водонагрівача Arіston за 3 100 грн. 00 коп. та понесення витрат на його монтаж позивачем підтверджено копіями товарних чеків, договором купівлі-продажу від 25.02.2016, гарантійним талоном. На підтвердження придбання прикрас за вищевказаним переліком позивачем надано копії бірок. На підтвердження наявності у квартирі меблів за переліком згідно звіту позивачем долучені фотознімки, а на підтвердження придбання - товарні чеки від 04.11.2019, 15.11.2019, 20.07.2018, 24.09.2017, надані ФОП [PERSON] (інн [NUMBER] ) (а.с.162 т.2). На підтвердження факту спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень позивачем долучено копію висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1612 від 02.11.2021 КЗ «Дніпропетровське бюро СМЕ», складеного за результатами проведення судово-медичного обстеження [PERSON] на підставі її заяви від 02.11.2021. За змістом висновку, зі слів [PERSON] , 30.10.2021 близько 12.00 год. у квартирі невідомий чоловік бив руками та ногами по спині, по рукам, хапав за руки. На основі судово-медичного обстеження, даних з амбулаторної картки встановлено наявність у [PERSON] легких тілесних ушкоджень, давність виникнення яких може відповідати строку, вказаному обстежуваною. Згідно з відомостями з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради (а.с.42 т.2), за адресою: [ADDRESS] значились зареєстрованими: [PERSON] - з 07.11.2000 до 13.11.2021, [PERSON] - з 09.08.1998 до 27.01.2021, [PERSON] - з 30.09.2014 до 13.11.2021. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказувала, що в результаті вчинення [PERSON] протиправних дій відносно неї та доньки [PERSON] - третя особа у справі, вони були залишені без житла: вигнавши їх з квартири, [PERSON] не тільки позбавив їх житла, а й змінивши замки та вчиняючи протиправні дії, позбавив можливості забрати придбане [PERSON] майно за наведеним нею у позові переліком загальною вартістю 57 781 грн. 00 коп. Спосіб захисту порушених прав [PERSON] визначений у відповідності до положень ст.ст.22, 1213 ЦК України - відшкодування вартості безпідставно набутого відповідачем майна та спричинених збитків шляхом стягнення вартості цього майна та відшкодування моральної шкоди. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач, діючи через представника, вказував, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, набута ним до укладення шлюбу з [PERSON] на підставі договору дарування. Після розлучення у квартирі деякий час мешкали позивач з донькою, згоду на що він надав, однак в подальшому вони виселились з квартири, залишивши йому борг за комунальні послуги. Факт вчинення ним протиправних дій відносно позивача та третьої особи [PERSON] оспорюється. Надаючи оцінку доводам позивача в аспекті з обраним способом захисту та встановленими фактичними обставинами, а також запереченням відповідача по суті пред`явлених вимог, суд виходить з такого. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода. При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ч.1 ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнаний той факт, що [PERSON] та [PERSON] до жовтня 2021 року проживали у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де мали зареєстроване місце проживання. Власником квартири був [PERSON] , що відповідачем підтверджено, а позивачем не спростовано. Факт неодноразового ініціювання позивачем судових проваджень з приводу поділу вказаної квартири як спільної сумісної власності подружжя за відсутності судового рішення з цього приводу не дає підстав вважати цю квартиру таким майном. В ході судового розгляду також знайшов підтвердження факт виселення [PERSON] та [PERSON] із вказаної квартири за ініціативою [PERSON] як власника квартири. Наявність між колишнім подружжям ускладнених, неприязних стосунків також має місце, свідченням чому є обсяг наявних у справі доказів та висловлена сторонами позиція. Позаяк, обставини виселення позивача та третьої особи з квартири внаслідок вчинення відповідачем та невідомими особами протиправних дій, вчинення ними фізичного та психічного насилля відносно [PERSON] та [PERSON] , що покладено в основу обґрунтування позовних вимог, ґрунтуються здебільшого на припущеннях позивача без їх підтвердження належними та допустимими доказами, що в сукупності б доводили дійсність цих обставин. Факт звернення [PERSON] до поліції із заявою, як і здійснення виклику поліції 28.10.2021 мають місце, однак кримінальне провадження триває, процесуальне рішення, яке б доводило протиправність дій відповідача, відсутнє. До того ж ні позивач, ні третя особа не зверталися до суду з вимогами щодо захисту їх житлових прав, надання доступу до приміщення, де вони мешкали, зобов`язання відповідача повернути належне [PERSON] майно, що залишилось в квартирі. Обраний позивачем спосіб захисту прав зводиться до відшкодування їй збитків, завданих відповідачем, розмір яких визначений за вартістю належного їй майна, що знаходилось в квартирі та вибуло з її володіння, у загальному розмірі 57 781 грн. 00 коп. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд, на підставі повного, всебічного розгляду справи, досліджених доказів кожного окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність заявлених [PERSON] вимог щодо спричинення таких збитків відповідачем на підставі відсутності доказів належності їй на праві приватної власності майна, заявленого у позові, як і придбання нею такого майна за власні кошти. Долучені позивачем фотознімки меблів є неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують факт наявності такого майна у власності [PERSON] безпосередньо у квартирі за адресою: [ADDRESS] станом на жовтень 2021 року, як і його придбання саме позивачем за власні кошти. Надані товарні чеки та квитанції на придбання меблів від 04.11.2019, 15.11.2019, 20.07.2018, 24.09.2017, надані ФОП [PERSON] (інн [NUMBER] ) (а.с.162 т.2) суд вважає недопустимими доказами, оскільки вони спростовуються відповіддю ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.06.2025, з якої слідує, що ФОП [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність протягом 2017-2019 рр., здійснюючи роздрібну торгівлю промисловими товарами з торговельних ролетів на ринку «Північний» у м. Кривому Розі та в ході опитування працівниками поліції при опрацюванні матеріалів пояснила, що меблями не торгує та ніколи не торгувала, чеки на меблі, надані [PERSON] , вважає підробленими (а.с.171 т.2). Стосовно перерахованих позивачем золотих прикрас, то самі лише бірки з прикрас із вказівкою на них вартості без зазначення виду прикрас (а.с.42 т.1) є недостатніми доказами, що давали б підстави вважати їх власністю позивача за відсутності доказів придбання таких прикрас саме [PERSON] (чеків, квитанцій з магазинів тощо). Позаяк, факт їх наявності у житловому приміщенні та зникнення/викрадення в результаті протиправних дій відповідача є недоведеними, а відтак виключає підстави покладати на нього відповідальність шляхом відшкодування збитків. Стосовно документів, наданих позивачем на підтвердження придбання нею бойлеру, то суд зауважує, що хоча й факт придбання бойлеру має місце, однак чи був придбаний бойлер саме [PERSON] , чи був саме цей бойлер встановлений у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та чи був він у справному стані станом на момент виселення позивача з житлового приміщення, однозначно встановити неможливо. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих позивачем, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про стягнення з відповідача на підставі ст.22 ЦК України збитків на загальну суму 57 781 грн. 00 коп., та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову. Вирішуючи справу по суті заявлених вимог в аспекті з обраним позивачем способом захисту прав, суд залишає поза увагою посилання позивача на положення ст.1212 ЦК України, яка передбачає кондикційний спосіб захисту прав у випадках безпідставного набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, що не має правової підстави. Цей механізм не має жодного відношення до предмету спірних правовідносин, а тому посилання відповідача на вказану матеріальну норму суд розцінює як релевантні. Що позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.23 ЦК України, то зважаючи на те, що вона є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка не знайшла свого підтвердження та доведення за результатами судового розгляду, тому в її задоволенні також слід відмовити. Посилання позивача на спричинення моральної шкоди [PERSON] внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень суд залишає поза увагою зважаючи на те, що розгляд справи здійснюється виключно за зверненням особи в межах заявлених вимог. Третя особа [PERSON] в рамках даної справи жодних вимог до [PERSON] не заявляла. Позаяк, обґрунтування спричинення моральної шкоди позивачеві за рахунок моральних страждань інших осіб для вирішення спору є неприйнятним. Загалом, усі наведені позивачем та її представником доводи стосовно предмету ініційованого ними спору та підстав зводяться до викладення фактичних обставин із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, обумовлений наявністю між колишнім подружжям явно неприязних відносин. Оскільки представник відповідача в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заявив про намір подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення, тому питання розподілу усіх судових витрат по справі суд вважає за доцільне вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення з призначенням дати судового засідання у відповідності до ст.246 ЦПК України.

Outcome: dismissed