Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.07.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № ЕР-205053121, забезпечений транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року (справа № 753/22915/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року о 04 год. 15 хв. на вул. Харківське шосе, 201/203, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT», номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Також встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року о 04 год. 15 хв. на вул. Харківське шосе, 201/203, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , будучи причетним до ДТП з автомобілем «RENAULT», номерний знак [NUMBER] , місце ДТП залишив. На підставі викладеного, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Крім цього, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2022 року (справа № 753/24845/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року приблизно о 04 год. 50 хв. на вул. Харківське шосе, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння виїхав на смугу зустрічного руху, перетнувши розмітку, здійснив зіткнення з автомобілем марки «MERSEDES-BЕNZ VITO», номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 11.4 ПДР, у результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «ДРАГЕР» ALCOTEST 6820 №ARSL-0310, проба позитивна 0,77%. На підставі вищевикладеного, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП. Крім цього, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року (справа № 753/22911/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року приблизно о 04 год. 00 хв. на вул. Харківське шосе, 201/203, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA», номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На підставі вищевикладеного постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121 на підставі страхового акту № G-14818-2, № G-14818-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «MERSEDES-BЕNZ VITO», номерний знак [NUMBER] , становить 41117,81 грн. Вказана сума була відшкодована власнику за умовами договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан», що підтверджується платіжними дорученнями № 3277 від 16.06.2022 року та № 3867 від 22.06.2022 року. Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121 на підставі страхового акту № G-14818-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «SKODA», номерний знак [NUMBER] , становить 37400,00 грн. Відповідно до умов договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан» відшкодувала вказану суму власнику, що підтверджується платіжним дорученням № 31891 від 04.02.2022 року. Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121, на підставі страхового акту № G-21242-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «RENAULT», номерний знак [NUMBER] , становить 13024,04 грн. Відповідно до умов договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан» відшкодувала вказану суму власнику, що підтверджується платіжним дорученням № 166005 від 28.10.2022 року. Таким чином, не потребують доказування обставини про те, що вищевказані ДТП мали місце 01.11.2021 року у м. Києві на вул. Харківське шосе, сталися з вини відповідача, такий керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та залишив місце ДТП. На підставі наведеного позивач як страховик, має право подати регресний позов до відповідача про стягнення понесених витрат у загальному розмірі сплаченого страхового відшкодування на користь власників пошкоджених транспортних засобів, що становить 91541,85 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2025 року цей позов надіслано за підсудністю до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 року цивільна справа передана судді Заболотному А.М. Ухвалою суду від 12.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін, судове засідання по справі призначено на 05.12.2025 року та відкладено на 09.01.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. З постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року (справа № 753/22915/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року о 04 год. 15 хв. на вул. Харківське шосе, 201/203, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT», номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. При цьому [PERSON] будучи причетним до ДТП, місце ДТП залишив. У зв`язку з цим [PERSON] постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Крім цього, з постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2022 року (справа № 753/24845/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року приблизно о 04 год. 50 хв. на вул. Харківське шосе, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння виїхав на смугу зустрічного руху, перетнувши розмітку, здійснив зіткнення з автомобілем марки «MERSEDES-BЕNZ VITO», номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 11.4 ПДР, у результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У зв`язку з цим [PERSON] постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2022 року було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП. Також з постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року (справа № 753/22911/21) встановлено, що [PERSON] 01.11.2021 року приблизно о 04 год. 00 хв. на вул. Харківське шосе, 201/203, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «SKODA», номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч, що призвело до пошкодження транспортних засобів. У зв`язку з цим [PERSON] постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Отже, вказаними постановами відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, 130 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на це та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановами Дарницького районного суду м. Києва, згідно з засадами інституту доказування у цивільному судочинстві, які не оскаржувалися та набрали законної сили. Таким чином, наявність вини в діях [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортних пригод, які мали місце 01.11.2021 року, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди додатковому доказуванню не підлягають. Одночасно судом також встановлено, що 20.07.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №ЕР-205053121, забезпечений транспортний засіб «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] . З відповіді НПУ встановлено, що власником автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак [NUMBER] , є відповідач [PERSON] . Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121 на підставі страхового акту № G-14818-2, № G-14818-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «MERSEDES-BЕNZ VITO», номерний знак [NUMBER] , становить 41117,81 грн. Вказана сума була відшкодована власнику за умовами договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан», що підтверджується платіжними дорученнями № 3277 від 16.06.2022 року та № 3867 від 22.06.2022 року. Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121 на підставі страхового акту № G-14818-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «SKODA», номерний знак [NUMBER] , становить 37400,00 грн. Відповідно до умов договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан» відшкодувала вказану суму власнику, що підтверджується платіжним дорученням № 31891 від 04.02.2022 року. Згідно з умовами полісу ОСЦПВ № ЕР-205053121, на підставі страхового акту № G-21242-1, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб марки «RENAULT», номерний знак [NUMBER] , становить 13024,04 грн. Відповідно до умов договору страхування ТзДВ «СК «Гардіан» відшкодувала вказану суму власнику, що підтверджується платіжним дорученням № 166005 від 28.10.2022 року. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України. За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України). Відповідно до п.п. «а», «в» п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст.ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України). Відтак судом встановлено, що ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» в силу вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілим у дорожньо-транспортних пригодах особам. В свою чергу відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» має право зворотної вимоги у порядку ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 91541,85 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6115/10 від 07.07.2017 року, ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1976478 від 14.08.2025 року, договір про надання правової допомоги від 07.11.2023 року, акт № 23 від 12.08.2025 року про надані послуги до договору про надання правової допомоги № б/н від 07.11.2023 року, платіжна інструкція № 244283 про оплату згідно акту №23 від 12.08.2025 року про надані послуги до договору про надання правової допомоги № б/н від 07.11.2023 року. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Як вже було згадано, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та й взагалі будь-яких заперечень сторони відповідача з приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04.04.2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 цс 18); від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08.06.2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20). У контексті вирішення питання про розподіл судових витрат зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому суд не втручається у договірні відносини, що склалися між адвокатом і його клієнтом, які безперечно повинні виконуватись сторонами цього договору відповідно до погоджених ними умов, у тому числі і щодо сплати погодженого розміру гонорару адвоката. З урахуванням викладеного, зваживши на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved