Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення заборгованості в розмірі 30700,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.04.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем був укладений кредитний договір № 22036000503705 останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплаті відсотків та комісії належним чином не виконав, має заборгованість, яка становить - 30700,47 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 18672,17 грн., заборгованість по відсотках 30 копійок, заборгованість по комісії - 12028 грн. 28 березня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем укладено договір факторингу № 28/03/24, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 22036000503705 від 07.04.2021. З огляду на вказане, позивач вважає, що він наділений правом вимоги до відповідача з питання стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 30700,47 грн., 2422,40 грн. - судовий збір, 5000 грн. - витрати на правову допомогу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідачем відзив до суду не поданий. 03 листопада 2025 року від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду в якій відповідач просив розглядати справу за його відсутності, вказував на недоліки документів долучених до позову та просив відмовити у задоволенні позову. Суд вважає, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає, так як в останньому не наведено підстав залишення без розгляду передбачених ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 08 січня 2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті суду та надіслання судової повістки в системі «Електронний суд», подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.04.2021 відповідачем укладено кредитний договір № 22036000503705 з АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» за яким відповідач отримав в кредит грошові кошти у кредит. Факт укладення кредитного договору та перерахування коштів відповідачу підтверджується копією кредитного договору № 22036000503705 від 07.04.2021 та випискою по особовому рахунку відповідача у якій відображено рух коштів за кредитним договором. 28 березня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем укладено договір факторингу № 28/03/24, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 22036000503705 від 07.04.2021. Згідно розрахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 30700,47 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 18672,17 грн., заборгованість по відсотках 30 копійок, заборгованість по комісії - 12028 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 30700,47 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 18672,17 грн., заборгованість по відсотках 30 копійок. Суд вважає, що розрахунок вимог позивача в частині тіла кредиту та відсотків повністю підтверджується доданою позивачем випискою з особового рахунку відповідача. В частині вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією суд звертає увагу на таке. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.07.2023 у справі № 204/224/21 зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами кредитного договору передбачена необхідність внесення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому в кредитному договорі не зазначено в чому полягають послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» безпідставно нарахована комісія у сумі 12028 грн за кредитним договором та в подальшому передана за договором факторингу позивачу. За вказаних обставин не підлягає стягненню з відповідача заборгованість по комісії у сумі 12028 грн. З огляду на викладене, заборгованість складає 18672,47 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 18672,17 грн. та заборгованість по відсотках 30 копійок. Враховуючи вказане позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення на користь позивача коштів у сумі 18672,47 грн. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, то вимоги позивача в частині стягнення судових витрат підлягають задоволенню пропорційно задоволенню позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (60,82%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1473,18 грн. судового збору за подання позову. Позивачем також заявлено витрати на правову допомогу 5000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи малозначність справи, розгляд її в спрощеному позовному провадженні, обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 2000 грн.

Outcome: partial