Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач подав до суду з вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 13.09.2021 року між ним і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672, за умовами якого [PERSON] , як споживач, має право продавати ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», як постачальнику, універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені договором. У відповідності до зазначеного договору між [PERSON] і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» складено звіти про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії, а саме: - за лютий 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 2058 кВт.год. на суму 14635,06 грн, з яких ПДФО 2634,31 грн, військовий збір 731,75 грн, сума до виплати 11269,00 грн; - за березень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 3069 кВт.год. на суму 21824,58 грн, з яких ПДФО 3928,42 грн, військовий збір 1091,23 грн, сума до виплати 16804,93 грн; - за квітень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 4471 кВт.год. на суму 32309,23 грн, з яких ПДФО 5815,66 грн, військовий збір 1615,46 грн, сума до виплати 24878,11 грн; - за травень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 3748 кВт.год. на суму 27084,55 грн, з яких ПДФО 4875,22 грн, військовий збір 1354,23 грн, сума до виплати 20855,1 грн. Однак, позивач [PERSON] зазначає, що відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» свої зобов`язання з оплати не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в загальному розмірі 72340 грн. Згідно даних Державної служби статистики України за шість місяців 2025 року індекс інфляції становить 5,6%. У зв`язку з чим для захисту своїх прав позивач змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить суд стягнути з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на його користь суму боргу за отриману електричну енергію згідно Договору №1672 від 13.09.2021 року в розмірі 72340 грн, а також інфляційні нарахування в сумі 3840 грн. 23.06.2025 року ухвалою суду (а.с.15-16) було відкрите провадження із визначенням проведення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано відповідачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до його електронного кабінету 23.06.2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.18), а позивачем, у порядку встановленому пунктом 4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою зазначеною в позовній заяві, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610264396940, яке 09.07.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. 08.07.2025 року представник за довіреністю відповідача адвокат Жосан Т.Ю. з використанням системи «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву (а.с.32-43), в якому зазначила, що 10.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» і [PERSON] було укладено Договір П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг, а також підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг від 10.09.2021 року. 13.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та [PERSON] укладено Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1672, який є Додатком 2 до Договору П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг. В свою чергу, відповідно до п.12.3 Договору П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг, строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Посилаючись на те, що 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 24/2022, який триває станом на сьогоднішній день, як на настання форс-мажорних обставин, які суттєво вплинули на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з передачі електричної енергії. Крім того, представником відповідача у відзиві зазначено, що перевірка правильності наданих обсягів електроенергії, виробленої всіма приватними домогосподарства, в тому числі і за договором між позивачем та відповідачем про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672, здійснюється ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». Оскільки, обсяги згенерованої електричної енергії за вищевказаним договором у спірні періоди на сьогоднішній день не є підтвердженими ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», згідно умов договору №0231-09021 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел укладеного 01.07.2019 року між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО». В свою чергу з приводу заявлених до стягнення позивачем інфляційних нарахувань представник позивача відзначив, що позивачем до позовної заяви не було додано розрахунку нарахованих інфляційних витрат, а суму останніх зазначену в позовні заяві вважає абсолютно невірною, оскільки здійснений відповідачем контррозрахунок вказує на те, що у випадку прострочення ТОВ «ООЕК» оплати при своєчасній перевірці та погодженні ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» обсягів згенерованої електричної енергії склали б 341,91 грн. Тому вважає позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат необґрунтованими. У зв`язку з чим представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за лютий 2025 року в розмірі 3660,26 грн та інфляційних втрат в розмірі 3840,00 грн (за умов закриття провадження у справі в частині іншої частини позовних вимог). Також представником відповідача до відзиву додано доказ надсилання позивачу його копії у паперовій формі листом з описом вкладення у цінний лист (а.с.68) та копї накладної № 6500707797724 і фіскального чеку про оплату послуг пересилання (а.с.69). При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 6500707797724 останнє 18.07.2025 року було вручено одержувачу (а.с.70). У встановлений судом строк позивач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема відповіді на відзив не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 06.01.2026 року ухвалою суду провадження у даній справі було закрите за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми боргу за отриману електричну енергію згідно Договору №1672 від 13.09.2021 року в розмірі 68679,74 грн. Внаслідок чого ухвалення даного рішення стосується розгляду позовних вимог про стягнення суми боргу за отриману електричну енергію згідно Договору №1672 від 13.09.2021 року в розмірі 3660,26 грн (заявлений позивачем до стягнення розмір боргу в сумі 72340 грн розмір боргу щодо якого було закрито провадження у справі в сумі 68679,74 грн = 3660,26 грн) та інфляційні нарахування в сумі 3840 грн. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 10.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» і [PERSON] було укладено Договір П32024/272 про постачання енергії постачальником універсальних послуг (а.с.44 на звороті - 47), а також підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг від 10.09.2021 року (а.с.47 на звороті), яка є Додатком 1 до Договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг № П32024/272 від 10.09.2021 року. 13.09.2021 року між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» в особі начальника відділу розрахунків з побутовими клієнтами Департаменту з розрахунків та платежів Бондаренка І.І., що діє на підставі довіреності № 44/01/09 від 01.09.2021 року та [PERSON] , в особі Андронюка Ю.П., який діє на підставі довіреності № 723 від 21.07.2021 року, укладено Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672 (а.с.8-9), який є Додатком 2 до Договору про постачання енергії постачальником універсальних послуг, за умовами якого [PERSON] , як споживач, має право продавати ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», як постачальнику, універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені договором. При цьому, абзацом третім преамбули вище згаданого Договору (а.с.8) визначено, що під час виконання умов цього договору сторони зобов`язуються діяти відповідно до чинного законодавства, Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку, Кодексу розподілу, Правил роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно до пп.4.1 п.4 Договору (а.с.8 на звороті), розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. У відповідності до зазначеного договору між [PERSON] і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» складено звіти про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії, а саме: - за лютий 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 2058 кВт.год. на суму 14635,06 грн, з яких ПДФО 2634,31 грн, військовий збір 731,75 грн, сума до виплати 11269,00 грн (а.с.10); - за березень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 3069 кВт.год. на суму 21824,58 грн, з яких ПДФО 3928,42 грн, військовий збір 1091,23 грн, сума до виплати 16804,93 грн (а.с.11); - за квітень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 4471 кВт.год. на суму 32309,23 грн, з яких ПДФО 5815,66 грн, військовий збір 1615,46 грн, сума до виплати 24878,11 грн (а.с.12); - за травень 2025 року електричної енергії (товару) в обсязі 3748 кВт.год. на суму 27084,55 грн, з яких ПДФО 4875,22 грн, військовий збір 1354,23 грн, сума до виплати 20855,1 грн (а.с.13). Таким чином загальна сума до сплати за період з лютого по травень 2025 року становить 73807,14 грн (11269,00 грн + 16804,93 грн + 24878,11 грн + 20855,1 грн = 73807,14 грн). 20.06.2025 року позивач [PERSON] пред`явив позов до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення частини згаданої вище суми в розмірі 72340 грн. Однак, 27.03.2025 року, тобто ще до подачі позовної заяви до суду, відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» перерахувала на рахунок позивача [PERSON] суму в розмірі 5127,40 грн із зазначенням призначення платежу за електричну енергію за лютий 2025 року, згідно договору №1672 від 13.09.2021 року, про що свідчить копія банківської виписки (а.с.29) і контррозрахунок відповідача (а.с.44). В свою чергу вже після відкриття провадження у даній справі, але до закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» перерахувало на рахунок позивача [PERSON] в загальному розмірі 68679,74 грн, а саме: - 24.06.2025 року суму в розмірі 6141,60 грн із зазначенням призначення платежу за електричну енергію за лютий 2025 року, згідно договору №1672 від 13.09.2021 року (тобто у дійсності це була сума не до перерахованої 27.03.2025 року частини загальної суми за лютий 2025 року в розмірі 11269,00 грн); - 25.06.2025 року суму в розмірі 16804,93 грн із зазначенням призначення платежу за електричну енергію за березень 2025 року, згідно договору №1672 від 13.09.2021 року; - 26.06.2025 року суму в розмірі 24878,11 грн із зазначенням призначення платежу за електричну енергію за квітень 2025 року, згідно договору №1672 від 13.09.2021 року; - 30.06.2025 року суму в розмірі 20855,10 грн із зазначенням призначення платежу за електричну енергію за травень 2025 року, згідно договору №1672 від 13.09.2021 року. На підтвердження зазначених перерахувань грошових коштів на рахунок позивача [PERSON] відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» надало суду роздруківки відповідних виписок (а.с.29-31) і контррозрахунок (а.с.44). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що різницю між загальною сумою до сплати за період з лютого по травень 2025 року в розмірі 73807,14 грн і сумою боргу пред`явленого позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 72340 грн становить сума 1467,14 грн (73807,14 грн - 72340 грн = 1467,14 грн). Суд вважає, що зазначене є наслідком врахування позивачем [PERSON] здійснення відповідачем часткового перерахування йому сплати за електричну енергію за лютий 2025 року. Однак, у дійсності, як вже зазначалось вище, часткове перерахування за електричну енергію за лютий 2025 року було здійснене відповідачем не в сумі 1467,14 грн, а в сумі 5127,40 грн. Відтак дійсним розміром боргу відповідача перед позивачем за електричну енергію за період з лютого по травень 2025 року була сума 68679,74 грн (11269,00 грн - 5127,40 грн = 6141,60 грн + 16804,93 грн + 24878,11 грн + 20855,1 грн = 68679,74 грн), яка є частиною предмету спору у даній справі та була сплачена відповідачем позивачу вже після пред`явлення позивачем позову та відкриття судом провадження у даній справі. Нормативно-правове застосування У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, ч.3 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу, пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 4 ч.5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII, постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини двадцять третьої статті 9-1 Закону України "Про альтернативні джерела енергії", за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості. Пунктом 11.3.6 глави 11.3 розділу ХІ Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (надалі за текстом - Постанова) визначено, що взаємовідносини між побутовим споживачем та постачальником універсальної послуги, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються цими Правилами та договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України. Згідно пункту 11.3.9 глави 11.3 розділу ХІ Постанови, постачальник універсальних послуг купує у побутового споживача електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, за «зеленим» тарифом, установленим НКРЕКП. Абзацами першим та другим пункту 11.3.18 глави 11.3 розділу ХІ Постанови визначено, що умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства. Згідно ч.1-2 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц зазначила, що «Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». Відповідно до ст. 15 ЦК України, право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Висновки суду щодо стягнення боргу за отриману електричну енергію за лютий 2025 року (яка залишилась предметом судового розгляду після закриття провадження у даній справі в частині позову) Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Загальна сума вартості переданої електричної енергії за період з лютого по травень 2025 року становить 73807,14 грн (11269,00 грн + 16804,93 грн + 24878,11 грн + 20855,1 грн = 73807,14 грн). При цьому, згідно звіту про обсяги та напрямки перетоків електричної енергії за лютий 2025 року (а.с.10) електрична енергія (товар) був переданий [PERSON] в обсязі 2058 кВт.год. на суму 14635,06 грн, з яких ПДФО 2634,31 грн, військовий збір 731,75 грн, сума до виплати 11269,00 грн. Позивач [PERSON] пред`явив позов до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення частини згаданої вище суми в розмірі 72340 грн. Різницю між загальною сумою до сплати за період з лютого по травень 2025 року в розмірі 73807,14 грн і сумою боргу пред`явленого позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 72340 грн становить сума 1467,14 грн (73807,14 грн - 72340 грн = 1467,14 грн), яку суд пов`язує із сумою за лютий 2025 року. Тобто позивач [PERSON] пред`явив позов до ТОВ «ООЕК» щодо заборгованості за лютий 2025 року не в розмірі згідно звіту 11269,00 грн, а 9801,86 грн (11269,00 грн - 1467,14 грн = 9801,86 грн). Відповідач ТОВ «ООЕК» сплатило позивачу [PERSON] обсяг отриманої від нього електричної енергії за лютий 2025 року в загальному розмірі 11269,00 грн шляхом здійснення двох окремих платежів: - 27.03.2025 року, тобто до пред`явлення позову позивачем, в сумі 5127,40 грн, про що свідчить копія банківської виписки (а.с.29) і контррозрахунок відповідача (а.с.44); - 24.06.2025 року, тобто після пред`явлення позову позивачем, в сумі 6141,60 грн, про що свідчить копія банківської виписки (а.с.29) і контррозрахунок відповідача (а.с.44). Однак, у дійсності, як вже зазначалось вище, часткове перерахування за електричну енергію за лютий 2025 року було здійснене відповідачем до пред`явлення позивачем позову не в сумі 1467,14 грн, а в сумі 5127,40 грн. Таким чином у дійсності частина боргу пред`явленого до позивачем [PERSON] до стягнення за лютий 2025 року (яка є предметом спору після закриття провадження у справі щодо іншої частини боргу) в сумі 3660,26 грн (5127,40 грн - 1467,14 грн = 3660,26 грн) є безпідставною, оскільки є наслідком хибного уявлення позивача [PERSON] про здійснений відповідачем ТОВ «ООЕК» розмір сплати боргу до пред`явлення ним позову, а саме 5127,40 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якого закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі (правовий висновок в пункті 4.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), який був застосований Касаційним цивільним судом Верховного Суду в своїй постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 759/4868/13-ц. У зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити за необґрунтованістю в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми боргу за отриману електричну енергію згідно Договору №1672 від 13.09.2021 року в розмірі 3660,26 грн (заявлений позивачем до стягнення розмір боргу в сумі 72340 грн розмір боргу щодо якого було закрито провадження у справі в сумі 68679,74 грн = 3660,26 грн та/або розмір сплаченої відповідачем за лютий 2025 року суми 5127,40 грн - 1467,14 грн, як різниця між загальною сумою вартості переданої електричної енергії за період з лютого по травень 2025 року в розмірі 73807,14 грн і заявленим позивачем до стягнення розміром боргу в сумі 72340 грн, = 3660,26 грн). щодо стягнення інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України Позивачем до позовної заяви не додано свого здійснення ним розрахунку нарахування інфляційних втрат в заявленому розмірі 3840 грн, передбаченого ст. 625 ЦК України, а також не зазначеного його у змісті самої позовної заяви, то суд здійснив їх власний розрахунок та який становить 1509,18 грн. В свою чергу відповідач надав котррозрахунок щодо заявлених позивачем інфляційних втрат у розмірі 341,91 грн (а.с.44). Однак, суд не погоджується з розмірами інфляційних витрат, які розраховані позивачем і відповідачем. Як вже відзначалось судом вище, відповідно до пп.4.1 п.4 Договору (а.с.8 на звороті), розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. З огляду на те, що позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість, яка утворилася з приводу придбаної електричної енергії за розрахункові періоди з лютого по травень 2025 року, то оплата ТОВ «ООЕК» за продану [PERSON] електричну енергію мала бути здійснена: - за лютий 2025 року в розмірі 11269 грн до 15 березня 2025 року; - за березень 2025 року в розмірі 16804,93 грн до 15 квітня 2025 року; - за квітень 2025 року в розмірі 24878,11 грн до 15 травня 2025 року; - за травень 2025 року в розмірі 20855,1 грн до 15 червня 2025 року. Таким чином нарахування інфляційних втрат є обґрунтованим за кожним із розрахункових періодів починаючи з 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, і до дня пред`явлення позову, тобто до 20 червня 2025 року. У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Тому при здійсненні перевірки обґрунтованості вимоги про стягнення інфляційних втрат, у заявленому позивачем розмірі, судом все ж було проведено власні розрахунки інфляційних втрат, які доданого до справи, згідно яких інфляційні витрати за придбаною електричною енергією за розрахункові періоди з лютого по травень 2025 року у дійсності становлять наступні розміри: - за лютий 2025 року нарахованих на суму 11269 грн в період з 15 березня 2025 року до 27 березня 2025 року 169,03 грн (оскільки 27 березня 2025 року відповідач перерахував на користь позивача кошти в сумі 5127,40 за лютий місяць), а решту суми в розмірі 6141,60 до 20 червня 2025 року не було перераховано 173,51 грн; - за березень 2025 року нарахованих на суму 16804,93 грн в період з 15 квітня 2025 року до 20 червня 2025 року 474,77 грн; - за квітень 2025 року нарахованих на суму 24878,11 грн в період з 15 травня 2025 року до 20 червня 2025 року 525,03 грн; - за травень 2025 року нарахованих на суму 20855,1 грн в період з 15 червня 2025 року до 20 червня 2025 року 166,84 грн. Таким чином загальний розмір інфляційних втрат у дійсності становить 1509,18 грн (169,03 грн + 173,51 грн + 474,77 грн + 525,03 грн + 166,84 грн = 1509,18 грн). Тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення нарахованих інфляційних втрат лише у зазначеному розмірі 1509,18 грн, а частина вимоги, яка її перевищує, є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає. У зв`язку з чим в частини вимоги в розмірі 2330,82 грн (3840 грн 1509,18 грн = 2330,82 грн) слід відмовити. - щодо заперечень відповідача проти позову стосовно настання форс-мажорних обставин При цьому, з приводу доводів представника відповідача про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а саме введення 24.02.2022 року на всій території України воєнного стану, з посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року, суд зазначає наступне. Так, за ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч.1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20 пункт 38, від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21 пункт 61, які застосовані в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 462/3251/22, від 08.01.2025 року у справі № 466/4374/22). Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 462/3251/22). Відповідачем не було надано суду конкретних доказів, що введення на території України воєнного стану унеможливило виконання Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1672 від 13.09.2021 року на території Одеської області. залежності виконання зобов`язання від виконання третьою особою своїх зобов`язань Доводам представника відповідача про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку із нездійсненням ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» підтвердження обсягів згенерованої електричної енергії за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі і за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, суд не вважає за можливе надавати оцінку у даному рішенні, так як питання щодо виконання зобов`язань за укладеним між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» договором № 0231-09021 від 01.07.2019 року стосується виключно правовідносин, які виникли між ТОВ «ООЕК» та ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» з приводу щомісячного погодження актів приймання-передачі наданих послуг. Натомість згадані вище правовідносини не безпосередньо не стосуються особи позивача [PERSON] , який не є їх стороною та має правовідносини лише з відповідачем ТОВ «ООЕК». Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Згідно з приписами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у разі якщо відповідач ТОВ «ООЕК» вважає, що зазнав збитків у вигляді понесення витрат (або принаймні частини з них), які стягнуті з нього на користь позивача [PERSON] за даним рішення, саме внаслідок порушення ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» зобов`язань перед ним за договором № 0231-09021 від 01.07.2019 року, то думку суду ТОВ «ООЕК» не позбавлене можливості в подальшому відшкодувати такі збитки в порядку регресу у відповідності до ч.1 ст. 228 ГК України, яка передбачає, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Аналогічну за своєю суттю норму має цивільне законодавство, а саме ч.1 ст. 1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій (окрім тих, що передбачені у пунктах 1-3 цієї частини), необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач [PERSON] у даній справі поніс судові витрати в загальному розмірі 1223,32 грн, а саме внаслідок: - сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1211,20 грн, згідно квитанції до платіжної інструкції «ПриватБанк» від 18.06.2025 року № 0.0.4418707273.1 (а.с.1). При цьому, суд відзначає, що у дійсності судовий збір був сплачений в розмірі більшому ніж встановлено законом 1211,2 грн, а саме 1212,00 грн, тобто на 0,80 грн. Однак, суд при розподілі судових витрат враховує лише розмір сплаченого судового збору, який відповідає передбаченому законодавством. В свою чергу, згідно положень пункту 1 ч.1 і ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.11.2011 року № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, серед іншого, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. В свою чергу на час ухвалення даного рішення судом не було отримано відповідного клопотання позивача; - сплати банку комісії з платника у розмірі 12,12 грн, згідно квитанції до платіжної інструкції АТ «ПриватБанк» від 18.06.2025 року № 0.0.4418707273.1 (а.с.1). У змісті позовної заяви (а.с.4), у відповідності до вимог пункту 9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача згадані вище судові витрати. Натомість у змісті відзиву на позовну заяву (а.с.41-42), у відповідності до вимог пункту 8 ч.3 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» зазначила про судові витрати, що понесені та можуть бути понесені, а саме судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою на рішення суду, у випадку вирішення спору не на користь відповідача в сумі 1816,80 грн, судовий збір за звернення до суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду, у випадку вирішення спору не на користь відповідача в сумі 2422,40 грн, судовий збір за звернення до суду із апеляційною і касаційною скаргою на ухвали суду в сумі 3028 грн та про витрати на поштові відправлення в сумі 1000 грн як судові витрати, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у даній справі поніс судові витрати в розмірі 64,99 грн за оплату пересилання поштою відзиву на позовну заяву (відзиву), що підтверджує фіскальний чек ВПЗ Одеса-7 АТ «Укрпошта» від 08.07.2025 року (а.с.69). Згідно ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову у даній справі становила 76180,00 грн, яку становить вимоги про стягнення боргу та інфляційних нарахувань (72340,00 грн + 3840,00 грн = 76180,00 грн). Провадження у даній справі було закрито за відсутністю предмета спору в частині вимог про стягнення боргу в розмірі 68679,74 грн, що становить 90,15% від ціни позову. Задоволено позов частково лише щодо стягнення частини інфляційних нарахувань в розмірі 1509,18 грн, що становить 1,98% від ціни позову, а відмовлено в позові в частині стягнення частини боргу в розмірі 3660,26 грн (4,80% від ціни позову) і стягнення частини інфляційних нарахувань в розмірі 2330,82 грн (3,05% від ціни позову), що загалом становить із заокругленням 7,87 % від ціни позову. Судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: - з відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь позивача [PERSON] в розмірі 24,22 грн (1223,32 грн / 100 % Х 1,98 % = 24,22 грн); - з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» в розмірі 5,11 грн (64,99 грн / 100 % Х 7,87 % = 5,11 грн). Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» сплатити позивачу [PERSON] різницю згаданих судових витрат в розмірі 19,11 грн (24,22 грн - 5,11 грн = 19,11 грн).

Outcome: partial