Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У вересні 2025 року через підсистему «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (далі ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 26 вересня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем було укладено договір надання грошових коштів у позику № 5532050924, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 6000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % на день (стандартна процентна ставка) строком кредитування на 360 днів (до 21 вересня 2025 року). Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість в сумі 25467,10 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 6000,00 грн, заборговість за відсотками 16822,10 грн та 3000,00 грн заборгованості за пенею. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 26 вересня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику № 5532050924 у письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до пункту 2.2 договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 6000,00 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту (строк дії договору): 360 днів. Періодичність платежів за сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів (пункти 2.3 2.5 договору). За змістом пунктів 2.6, 2.6.1 договору, тип процентної ставик фіксована. Стандартна процентна ставка в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5 договору та становить 1 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5 договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (пункт 2.7 договору). Відповідно до пункту 3.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Згідно пункту 5.4.1 договору, позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. За порушення позичальником строків повернення кредиту та / або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше 15 % від суми простроченого платежу (пункт 7.4 договору). Згідно додатку «Графік платежів», який є невід`ємною частиною до договору надання грошових коштів у позику № 5532050924 від 26.09.2024, сторони погодили графік платежів, згідно якого дата видачі кредиту 26.09.2024, кількість днів у розрахунковому періоді - 360. Договір та додаток № 1 до вказаного договору підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»: 8820. До зазначеного договору позивач додав Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (нова редакція) (в редакції від 23.04.2024). Крім того, до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 6465, згідно якого сума-ліміт кредиту становить 6000,00 грн, строк кредитування - 360. Процентна ставка, відсотків річних: процентна ставка стандартна 1 %; річна процентна ставка за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 365,00 %. Матеріали справи містять анкету клієнта від позичальника [PERSON] , в якій міститься інформація щодо особи [PERSON] , зокрема дата її народження, індивідуальний податковий номер, серія, номер паспорта і дата його видачі, адреса проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело, розмір доходу та номер картки отримувача: [NUMBER] . Факт переказу коштів на рахунок відповідача підтверджується листами товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 18.09.2025 та акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 11.11.2025 та випискою за договором № б/н за період 26.09.2024-26.09.2024 від 11.11.2025, згідно яких 26.09.2024 здійснено переказ коштів в сумі 6000,00 грн на платіжну картку [PERSON] - № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 19 вересня 2025 року за [PERSON] обліковується заборгованість за укладеним договором у загальному розмірі 22467,10 грн, з яких 5645,00 грн заборгованості за кредитом та 16822,10 заборгованості за відсотками. З розрахунку заборгованості також встановлено, що [PERSON] 22.11.2024 сплатила 355,00 грн, що зараховано як на сплату тіла кредиту. Відповідно до розрахунку, який міститься у позовній заяві, станом на 30 вересня 2025 року заборгованість за кредитним договором № 5532050924 становить 25467,10 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованості за кредитом, 16822,10 грн заборгованості за відсотками та 3000,00 грн заборгованості за пенею. За приписами частин першої, другої статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Позивачем доведено факт укладення 26 вересня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] договору надання грошових коштів у позику № 5532050924 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання нею зобов`язань за договором не спростовані, що було її процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, а тому майнові права ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] суми заборгованості. Разом з цим, пред`являючи позовні вимоги ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 25467,10 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості за кредитом, 16822,10 грн заборгованості за відсотками та 3000,00 грн заборгованості за пенею. При цьому, суд не може погодитися з розміром заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, виходячи з наступного. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, [PERSON] здійснювалося погашення кредиту частково, зокрема 22.11.2024 сплачено 355,00 грн, які зараховані на сплату тіла кредиту. Таким чином, заборгованість по тілу кредиту складає 5645,00 грн (із розрахунку 6000,00 грн - 355,00 грн). Щодо обов`язку позичальника сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та помилково здійснено нарахування неустойки в період дії кредитного договору на загальну суму 3000,00 грн. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22467,10 грн заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № 5532050924, в тому числі: заборгованість за кредитом 5645,00 грн та 16822,10 грн заборгованості за відсотками. Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial