Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] заборгованості по кредиту в розмірі 31018,10 грн. У позовній заяві зазначається, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкеті-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 13.03.2020 року, будучи клієнтом Банку, він уклалав з Банком кредитний договір A201СТ15510859258 щодо надання останньому кредиту в розмірі 30000.00 грн. строком на 24 місяців (тобто до 12.03.2022 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Станом на 02.04.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 31018,10 грн, яка складається з: 22234.74 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8783.36 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.05.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд за підсудністю до Карлівського районного суду Полтавської області. Ухвалою від 26.05.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Представником відповідача 12.06.2025 було подано відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що підписана Анкета заява не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, а також те, що вказані документи містили вказані умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному розмірах і порядках нарахування. Розрахунок заборгованості не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам п. 41-43 Положення про організацію операційної діяльності в банках України. На підставі викладеного, представник відповідача у відзиві на позовну заяву прохав у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками відмовити. Одночасно представником відповідача було подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 08.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід від розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін відмовлено. Суд, дослідивши зібрані у справі докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 610 та 611 ч. 1 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» 13.03.2020 року, будучи клієнтом А-Банку, [PERSON] звернувся до банку з Заявою клієнта та уклала з Банком кредитний договір A201СТ15510859258, щодо надання останньому кредиту в розмірі 30000.00 грн., мета кредиту- на споживчі цілі, строк - 24 місяці, процентна ставка (фіксована)- 75%; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку на який зараховується сума кредиту 5169157010978348. Рахунок для внесення платежів UA203077700000029092211433862. Підписавши заяву відповідач просив надати йому в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка». [PERSON] погодився, що ця Заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, становить кредитний договір. Також відповідач підтверди, що ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк», Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір від 13.03.2020 року № A201СТ15510859258 укладено в електронній формі з банком. Цього ж дня, відповідач ознайомився з умовами та підписав простим електронним підписом паспорт споживчого кредиту. У матеріалах справи мається Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з якою відповідача було ознайомлено, підписавши електронним підписом. Таким чином твердження представника відповідача про не підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, а також не ознайомлення його з Умовами і Правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-Банк» не знайшли свого підтвердження. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Меморіальним ордером № TR. 13942220.27470.398 від 13.03.2020 підтверджується перерахунок відповідачу кредитних коштів у розмірі 30 0000 грн. згідно договору № A201СТ15510859258 від 13.03.2020. Позивачем надано виписку по кредиту [PERSON] за період з 13.03.2020 по 01.04.2025. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми. Внаслідок неналежного виконання зобов`язання, утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунками. Так, станом на 02.04.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 31 018.10 грн., яка складається з: 22 234.74 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8783.36 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Свого розрахунку заборгованості відповідач не надав. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, а тому є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). На підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором позивач надав, зокрема, виписку за кредитом від 02.04.2025 станом на 01.04.2025, з якої встановлено що позивач отримав кредитні кошти Банку та користувався ними. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти від позивача, однак неналежним чином виконував кредитні зобов`язання, добровільно не сплатив обумовлені кредитними правовідносинами платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у загальному розмірі 31 018.10 грн., яка складається з: 22 234.74 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8783.36 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. При цьому відповідач до відзиву не додав належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позовної заяви та розмір заборгованості. Отже, суд задовольняє позовні вимоги банку у повному обсязі. Також з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved