Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

03.12.2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Роменської міської ради Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Ганзя Ольга Борисівна, про знаття заборони відчуження нерухомого майна, в якому просить: припинити обтяження шляхом зняття заборони відчуження нерухомого майна, належного на праві власності громадянину України [PERSON] , [INFO] ( РНОКПП [NUMBER] ) трикімнатної квартири [ADDRESS] змінено згідно рішення 11 сесії 24 скликання Роменської міської ради від 07.10.2003 « Про перейменування вулиць») в місті Ромни Сумської області та закриття відповідного розділу Державного реєстру про обтяження речового права на даний об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позову вказано, що він на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 02.04.1992 року з виконавчим комітетом Роменської міської ради народних депутатів Сумської області та посвідченого державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзею О.Б., придбав у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] у розстрочку строком на 6 місяців з погашенням боргу до вересня 1992 року. В зв`язку з зазначеними обставинами 02.04.1992 року державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзею О.Б. на підставі ст.. 54 ЗУ «Про державний нотаріат» та повідомлення Роменського ВЖРЕУ № 112 від 01.04.1992 року про продаж квартири в розстрочку, накладено заборону відчуження вказаної квартири до повного погашення боргу, що була зареєстрована нотаріусом в реєстрі за № 7. 11.11.1992 року державним нотаріусом Роменської ДНК до Роменського МБТІ направлено повідомлення про те, що заборона, яка була накладена Роменською ДНК на вказану квартиру знята згідно з повідомленням, тобто у зв`язку з повною оплатою ним вартості квартири. Цього ж числа державний нотаріус повідомив і його про зняття заборони. У вересні 2025 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг РМР для отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вищевказану квартиру, але його було повідомлено, що заборона на відчуження належної йому на праві власності квартири не була знята державним нотаріусом Роменської ДНК. Тобто, зняття заборони відчуження майна безпідставно не було зареєстроване державним нотаріусом Роменської ДНК в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, як цього вимагали норми чинного на ой час законодавства. На його лист виконавчий комітет Роменської міської ради відмовив у його зверненні з посиланням на те, що до компетенції виконавчого комітету Роменської міської ради не належить питання направлення звернення до нотаріуса про скасування заборони відчуження квартири. Рекомендовано звернутися до нотаріуса або до суду. Протягом 2025 року він неодноразово звертався до приватного нотаріуса Ганзі О.Б. з проханням вжити відповідні дії щодо припинення обтяження у зв`язку з відсутністю підстав для його існування, але йому було відмовлено. У банку також відсутня можливість зняти обтяження на нерухоме майно. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року було постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 26 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено до розгляду в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнти. Судове засідання у даній справі просив проводити без його участі. Представник Роменської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від представника до суду надійшло клопотання, в якому просили розглянути справу за наданими позивачем доказами у відповідності до закону, та за відсутності представника Роменської міської ради. Приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Сумської області Ганзя О.Б. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу слухати без її участі, при винесенні рішення поклалася на думку суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 квітня 1992 року між виконавчим комітетом Роменської міської ради народних депутатів та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, а саме: квартиру, яка складається з трьох кімнат житловою площею 38,7 кв.м., кухні 7,9 кв.м., санвузла , комори, передньої, загальною площею 64,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , яка становить 8 / 1000 долі будинку. В договорі зазначено що вказана квартира продана за 12599 карб. Покупцем при укладені договору уплочено 50 % продажної ціни квартири . Решту суми в сумі 6299 карб. Покупець виплачує в розстрочку на протязі 6 місяців до вересня місяця 1992 року рівними долями починаючи з місяця, слідуючого після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Договір посвідчено державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б. На договорі мається відмітка заборона 02 квітня 1992 року державним нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б., на підставі ст.. 54 ЗУ « Про державний нотаріат» та повідомлення Роменського ВЖ РЕУ № 112 від 01.04.1992 року, про продаж квартири в розстрочку, накладається заборона відчуження квартири [ADDRESS] , [PERSON] , до повного погашення боргу (а.с.12). Відповідно до рішення 11 сесії 24 скликання Роменської міської ради Сумської області від 07.10.2003 року « Про перейменування вулиць» вул. Луначарського перейменовано на вул. Калнишевського з 01.01.2004 року (а.с.13). Згідно листа державного нотаріуса від 11 листопада 1992 року № 214, повідомлено МБТІ м.Ромни про те, що заборона накладена на квартиру в [ADDRESS] знято згідно повідомлення Роменського ВЖРЕУ від 10.11.1992 року за № 333 про повне погашення розстрочки ( а.с.14). Відповідно до довідки КП «Роменське МРБТІ» від 14.08.20925 року, згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 року трикімнатна квартира [ADDRESS] , зареєстрована в реєстровій книзі № 56, № запису 630, за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Роменської ДНК Ганзя О.Б. 02.04.1992 року, реєстр. № 1645 (а.с.15). На замовлення [PERSON] 06 серпня 2025 року було виготовлено технічний паспорт ( а.с.18-19). Як вбачається з листа виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області І.Озерову повідомлено, що питання направлення звернення до нотаріуса про скасування ( припинення) заборони відчуження квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу не належить до компетенції виконавчого комітету Роменської міської ради ( а.с.23). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 129 Конституції України визначено права на судовий захист. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.102013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Другий реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції першого реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме - заборона відчуження та/або користування. Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює наявність обтяжень прав на нерухоме майно, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно пункту 1 частини другої статті 27 вказаного Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину надають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна: тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є яптарїальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в органах нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є зняття державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстраторові заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. За положеннями п.п. 4.1 п. 4 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки управі власності на таке майно, а також рухомого майна. Нотаріус, який знімає заборону, накладену іншим нотаріусом, направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про її зняття. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Суд дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном, а зняти обмеження в інших спосіб, як за рішенням суду, не можливо, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved