Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4222836. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 2250 грн., які нараховуються за ставкою 1,2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 28.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101387130. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 2625 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, грошових коштів не повертає, відсотки за користування кредитними коштами не сплачує. 17.01.2022 року було укладено договір №17-01/2022-54 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 101387130. 10.03.2023 року було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 101387130. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 101387130. 13.01.2022 року було укладено договір №13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4222836. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4222836. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4222836. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вказаними кредитними договорами, що підлягає стягненню з позичальника на день формування позовної заяви становить 81666,50 грн. ( з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним договором № 101387130 від 28.09.2021 року в розмірі 42231,50 грн.; заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним договором № 4222836 від 26.09.2021 року в розмірі 39435,00 грн.) Тому позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором № 101387130 від 28.09.2021 року та за кредитним договором № 4222836 від 26.09.2021 року , а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. 09.06.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що як вбачається із позовної заяви, підставою для стягнення заборгованості з відповідача вказуються договори про споживчий кредит № 4222836 від 26.09.2021 року та № 101387130 від 28.09.2021 року, сторонами у яких вказано ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Згідно з умовами договору про споживчий кредит № 4222836 від 26.09.2021 року сума кредиту становить 6000,00 грн., загальним строком на 30 днів, та з кінцевим терміном повернення 26.10.2021 року. Згідно з умовами договору про споживчий кредит № 101387130 від 28.09.2021 року сума кредиту становить 7000,00 грн., загальним строком на 15 днів, та з кінцевим терміном повернення 13.10.2021 року. Позивач вказує, що ці кредитні договори було укладено в електронній формі в особистому кабінеті на офіційному Веб-сайті ТОВ «Мілоан». До позовної заяви додано копії договорів № 4222836 від 26.09.2021 року та № 101387130 від 28.09.2021 року, який не містить ні підписів [PERSON] , ні жодних позначень про електронне підписання цих договорів, у тому числі за допомогою одноразового пароля - на що посилається позивач. На підтвердження видачі кредиту до позовної заяви долучено копії квитанцій, нібито сформованих в системі LigPay. Однак вказані квитанції не містять відомостей про отримувача коштів, оскільки у графі «Отримувач» у них зазначено лише : «Картка/рахунок: [NUMBER] ». При цьому додані до позовної заяви документи не містять жодних відомостей ні про власника вказаної картки, ні про те, що реквізити саме цієї картки були надані відповідачем для переказу грошових коштів. Станом на момент складання вказаних кредитних договорів була чинною інструкція «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» і такий вид платіжного інструменту як «квитанція» на вказаною Інструкцією, ні іншими нормативними актами станом на 26.09.2021 року та на 28.09.2021 року не передбачались. У зв`язку з цим, долучені до позовної заяви копії квитанцій не можуть вважатися допустимими та достовірними доказами перерахування коштів на підставі договорів № 4222836 від 26.09.2021 року та № 101387130 від 28.09.2021 року. Також позивачем не надано жодного первинного документу, який би свідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором про споживчий кредит, а відповідач ці кошти отримав. Крім того, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач, у випадку надання відповідачу кредиту, мав право на нарахування процентів за договором у розмірі , що розраховуються за ставкою і протягом періоду кредитування, вказаним у кожному з договорів. Відсотки, нараховані поза межами цього строку до стягнення не підлягають, є іншою мірою відповідальності боржника, оскільки строк дії договору не продовжувався. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Однак до позовної заяви не долучено доказів надання правової допомоги адвокатським об`єднанням, з яким у позивача укладено відповідний договір. Розмір заявлених до стягнення судових витрат є непропорційно великим до ціни позову, характеру спірних правовідносин та обсягу виконаних послуг. З вказаних підстав просить в задоволенні позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відмовити в повному обсязі. 16.06.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що між первісними кредиторами і відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідач частково сплачував заборгованість по одному з кредитів, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Вважає, що твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів не заслуговують на увагу, відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів отриманих в кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки ні первісний кредитор, ні позивач не є Банком України, на нього дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність» не розповсюджується. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, то обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, проте відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Колосов А.В. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та у відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Покотило Ю.В. позовних вимог не визнає з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти: 26.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4222836 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти від суми позики, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі (а.с.45-50). Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 4222836 від 26.09.2021 року, ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор - J10009, дата відправки - 26.09.2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а.с.64). Відповідно до квитанції LIQPAY, 27.09.2021 року о 11:21 год. грошові кошти в сумі 6000,00 грн. згідно договору 4222836 були перераховані на картку [NUMBER] (а.с.64). Відповідно до відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 4222836, заборгованість по кредитному договору № 4222836 за період з 27.09.2021 року по 25.12.2021 року складає 26835,00 грн. (а.с.65-66). 13.01.2022 року було укладено договір №13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 4222836 (а.с.8, 72-74). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 4222836 складає 39435,00 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 6000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 20175,00 грн., заборгованість з комісії - 660,00 грн., нараховані відсотки з кр. дог. - 12600,00 грн. (а.с.70). 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 4222836(а.с.9-17,34). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4222836. 28.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 101387130 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 7000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти від суми позики, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі (а.с.52-57). Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 101387130 від 28.09.2021 року, ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор - J33232, дата відправки - 28.09.2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а.с.67). Відповідно до квитанції LIQPAY, 28.09.2021 року о 10:58 год. грошові кошти в сумі 7000,00 грн. згідно договору 101387130 були перераховані на картку [NUMBER] (а.с.67). Відповідно до відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 101387130, заборгованість по кредитному договору № 101387130 за період з 28.09.2021 року по 27.12.2021 року складає 30261,50 грн. (а.с.68-69). 17.01.2022 року було укладено договір №17-01/2022-54 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 101387130 (а.с.8, 77-81). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 101387130 складає 42231,00 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 6300,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 22631,50 грн., заборгованість з комісії - 1330,00 грн., нараховані відсотки з кр. дог. - 11970,00 грн. (а.с.70). 10.03.2023 року було укладено договір №10-03/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 101387130 (а.с.18-23,35). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача за договором № 4222836 в сумі 39435,00 грн., за договором № 101387130 в сумі 42231,50 грн. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав договори за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Водночас, єдиним доказом наявності заборгованості відповідача за кредитними договорами, який надав позивач, є примірники копій цих договорів, які не містить ні підписів [PERSON] , ні жодних позначень про електронне підписання цих договорів, у тому числі за допомогою одноразового пароля, однак доказів, що відповідач отримав кошти в розмірі та в строки, визначені умовами договорів, не надав. На підтвердження видачі кредиту до позовної заяви долучено копії квитанцій, нібито сформованих в системі LigPay. Однак вказані квитанції не містять відомостей про отримувача коштів, оскільки у графі «Отримувач» у них зазначено лише : «Картка/рахунок: [NUMBER] ». При цьому додані до позовної заяви документи не містять жодних відомостей ні про власника вказаної картки, ні про те, що реквізити саме цієї картки були надані відповідачем для переказу грошових коштів. Станом на момент складання вказаних кредитних договорів була чинною інструкція «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» і такий вид платіжного інструменту як «квитанція» на вказаною Інструкцією, ні іншими нормативними актами станом на 26.09.2021 року та на 28.09.2021 року не передбачались. У зв`язку з цим, долучені до позовної заяви копії квитанцій не можуть вважатися допустимими та достовірними доказами перерахування коштів на підставі договорів № 4222836 від 26.09.2021 року та № 101387130 від 28.09.2021 року. Також позивачем не надано жодного первинного документу, який би свідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором про споживчий кредит, а відповідач ці кошти отримав. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У справі № 752/17604/15-ц Верховний Суд виснував про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором ( постанова від 11 вересня 2024 року). Новий кредитор як професійний учасник ринку фінансових послуг, який спеціалізується на фінансуванні під відступлення права грошових вимог, придбаваючи право вимоги за кредитними договорами мав би подбати про отримання від кредиторів належного документування існування заборгованості. Оформлені новим кредитором в односторонньому порядку витяг з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, витяг з реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року , та власні розрахунки заборгованості за кредитними договорами не доводить, а лише припускає ймовірність існування такої заборгованості. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач не надав доказів та не довів, що кредитори належним чином виконали взяті на себе зобов`язання щодо видачі кредиту в розмірі та в строк відповідно до умов кредитних договорів, чим позбавив суд можливості перевірити факт наявність чи відсутність заборгованості та її розмір. Недоведеність позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed