Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 27 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №26. Позивачка обґрунтувала позов тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 27 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №26. За час шлюбу в них народилось двоє дітей, сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Причиною її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що між нею та відповідачем так і не склались нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів, тому з часом були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Вказувала, що вона та відповідач мають різні погляди на життя, в них відсутнє взаєморозуміння, спільні інтереси. З лютого 2024 року вона та відповідач фактично проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Де наразі перебуває відповідач їй не відомо. Зазначала, що не бажає формально зберігати шлюб за відсутності між нею та відповідачем сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просила не надавати строк для примирення. Стверджувала, що спір щодо місця проживання дітей відсутній, діти залишаються проживати разом із нею, вона не чинитиме перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми. Спірних питань щодо майна, набутого за час шлюбу, також не має. Ухвалою судді від 14 листопада 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 11 грудня 2025 року. 11 грудня 2025 року судове засідання відкладено на 25 грудня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. 25 грудня 2025 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Бабич Н.С. у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні ( справа № 377/531/24, провадження № 2/377/646/25), судове засідання призначено на 06 січня 2026 року. Учасники справи у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце якого повідомлялись належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] отримала судову повістку 26.12.2025 в електронному вигляді на номер мобільного телефону, який вказала у відповідній заявці, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber». У заяві, яка додана до позовної заяви, просила розглядати справу за її відсутності, щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідачу [PERSON] судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення з трек-номером R067069363323, який повернений до суду з відміткою «адресат відсутній». Відповідач не направив заяву про розгляд справи за його відсутності, не повідомив про причини неявки та не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 06 січня 2026 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи, що узгоджується з приписами частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи суд встановив, що 27 квітня 2012 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №26, прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 квітня 2012 року ( а.с.10). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області складений відповідний актовий запис за № 157 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому його батьком вказаний [PERSON] , матір`ю- [PERSON] ( а.с.11). Крім того, [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , про що Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складений відповідний актовий запис за № 41 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29 березня 2018 року, в якому його батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ( а.с.12). Позивачка, відповідач та їхні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №110 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.13). Крім того, реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджується інформацією Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/1930 від 04 листопада 2025 року та відповіддю № 2009934 від 14 листопада 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру ( а.с.23,24). З позовної заяви вбачається, що причиною звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалось в силу психологічної несумісності характерів, тому з часом між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного, вони мають різні погляди на життя, в них відсутнє взаєморозуміння, спільні інтереси. З лютого 2024 року вона та відповідач фактично проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивачка не бажає формально зберігати шлюб за відсутності між нею та відповідачем сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просила не надавати строк для примирення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві позивачка вказала, що спір щодо місця проживання дітей відсутній, діти залишаються проживати разом із нею, вона не чинитиме перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми. Спірних питань щодо майна, набутого за час шлюбу, також не має. Відповідач на спростування вказаних доводів будь-яких заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не змінювала у зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 314 від 29 жовтня 2025 року АТ «УКРСИББАНК» ( а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволенню позову, то за правилами частини першої статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved