Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає та перебуває на повному утриманні позивача. Позивач зазначає, що з моменту припинення проживання однією сім`єю, відповідач з невідомих причин практично відмовився від належного матеріального забезпечення спільного сина. Посилаючись на те, що син потребує матеріальної допомоги відповідача та перебуває на утриманні позивача, остання звернулась з даним позовом до суду, в якому просить стягувати на її користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом до досягнення сином повноліття. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за даним позовом. Заперечуючи проти задоволення позову, 17.10.2025 представник відповідача надавла до суду відзив, в якому посилається на безпідставність позовних вимог. У відзиві представник відповідача також заявила клопотання про витребування доказів, залучення Органу опіки та піклування, виклик свідка, долучення доказів. 20 жовтня 2025 року представник відповідача надала до суду клопотання про долучення доказів на підтвердження сплати відповідачем аліментів на утримання другої дитини. У клопотанні представника відповідача вказано, що відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, [PERSON] та сплачує аліменти, дохід відповідача невисокий, оскільки працює в сфері освіти (вчитель сільської школи). Враховуючи реальний фінансовий стан і наявність інших утриманців, відповідач вважає справедливим визначити розмір аліментів у 1/6 частини доходу, що відповідає принципу співмірності та справедливості, передбаченому сімейним законодавством. 15 грудня 2025 року представник відповідача надала до суду заяву, в якій вказує, що у зв`язку з уточненням процесуальної позиції та зімною способу подання доказів просить залишити без розгляду раніше подане клопотання. Судове засідання з розгляду справи призначене на 09 год 30 хв 26.12.2025. У судове засідання з розгляду справи позивач не прибула. Згідно з прохальною частиною позову просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не прибув, явку свого представника не забезпечив. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.01.2019 у справі №695/3477/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 03.02.2021, за актовим записом №10. Відповідно до довідки №115 від 12.09.2025, виданою виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] , [INFO] , дитина перебуває на повному утриманні матері. Згідно з актовим записом про народження №1594 від 30.09.2020, вчиненим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Стороною відповідача надано платіжні інструкції про переказ коштів відповідачем на рахунок [PERSON] з призначеннм платежу «переказ власних корштів, кошти на утримання сина [PERSON] ». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, становить 1/4 частину, на двох дітей - 1/3 частини, на трьох і більше дітей - 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спільна дитина сторін виховується позивачем і потребує матеріальної допомоги. Відповідно до статей 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, а також статті 3 Конвенції про права дитини, пріоритетом під час вирішення спорів щодо аліментів є забезпечення найкращих інтересів дитини. Позивач обґрунтовано просить встановити розмір аліментів у частці частини від доходу відповідача. Такий розмір є загальновизнаним стандартом для утримання однієї дитини у разі відсутності інших виняткових обставин. Посилання відповідача на наявність ще однієї дитини не є достатнім для зменшення розміру аліментів з огляду на таке. Стороною відповідача надано платіжні інструкції про переказ коштів відповідачем на рахунок [PERSON] з призначеннм платежу «переказ власних корштів, кошти на утримання сина [PERSON] ». Доказів щодо розміру отримуваного відповідачем доходу сторона відповідача не назвала та не надала. Судом не встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід). Наявність нової сім`ї, нової дитини та зобов`язань перед іншими утриманцями не скасовує і не зменшує обов`язок батька щодо утримання дитини від попередніх відносин, про що прямо зазначено у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006. Частиною третьою статті 182 СК України визначено, що суд має право оцінювати не лише доходи платника аліментів, але й фактичні витрати. При вирішенні даної справи, суд виходить з того, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача є загальновизнаним стандартом для утримання однієї дитини у разі відсутності інших виняткових обставин. Посилання відповідача на наявність ще однієї дитини, не є достатнім для зменшення розміру аліментів. Розмір у 1/4 частини від доходу відповідача є помірним, справедливим та відповідає як нормі права (ч. 1 ст. 183 СК України), так і сталій судовій практиці. Такий розмір дозволяє забезпечити потреби дитини відповідно до її віку та розвитку. Доводи відповідача про необхідність зменшення розміру аліментів не підтверджуються об`єктивними обставинами та не заслуговують на увагу. Згідно з п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. Частиною першою ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд зазначає, що позовна заява надійшла до суду 17.09.2025. Таким чином аліменти належить стягувати з 17.09.2025. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з пунктом третім частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відтак, враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211 грн 20 грн.

Outcome: approved