Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.06.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління, актовий запис № 961. Від спільного проживання у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] нар. Тривалий час у стосунках між подружжям виникають істотні непорозуміння щодо ведення спільного побуту, формування сімейного бюджету та виховання дитини. Подружні відносини фактично припинилися. Кожен із подружжя веде окреме життя, має власні потреби та інтереси, які не пов`язані між собою. Позивачка у такому шлюбі перебувати не бажає, час на примирення просила не надавати, оскільки спроби примиритися з відповідачем виявилися невдалими. Тому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують повністю, просили заходи щодо примирення подружжя не застосовувати. Відповідач у судове засідання не з`явився. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просив справу у спрощеному провадженні не розглядати, добровільної згоди на розірвання шлюбу не дає, у судових засіданнях братиме участь особисто. У поданій представником позивача адвокатом Івановичем А.М. відповіді на відзив, представник зазначає, що оскільки справа про розірвання шлюбу є малозначною, а у своєму відзиві відповідач не довів складності справи, необхідності дослідження значного обсягу доказів, проведенні експертиз, допиту свідків тощо, вважає, що підстав для зміни правил розгляду даної справи немає. Щодо незгоди відповідача на розірвання шлюбу, у відповіді на відзив адвокат зазначив, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою вимагати розірвання шлюбу. Тому просив задовольнити позовні вимоги позивачки та розірвати шлюб. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Щодо заявленого відповідачем клопотання про надання строку для примирення суд не вбачає обгрунтованих підстав для задоволення такого клопотання з таких підстав. Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18. Судом врахована позиція позивача, яка висловлена його представником у поданих до суду заявах, відповідно до яких позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку на примирення. Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Важливим також є той факт, що позов про розірвання шлюбу подано позивачем ще 29.08.2025, однак протягом такого значного проміжку часу подружжя так і не примирилось. Враховуючи викладене та з огляду на відсутність з боку позивача волевиявлення щодо встановлення строку на примирення з чоловіком, суд вважає, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 20 червня 2015 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління, про що складено відповідний актовий запис № 961, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 6). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що дочка [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Сторони мають різні характери та погляди на життя, різні інтереси, спільного господарства не ведуть. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. На підставі викладеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved