Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

10 червня 2025 року Ізяславського районного суду Хмельницької області у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.в сумі 19 920 гривень та судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. Відповідач у справі [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року і ухвалою від 21 жовтня 2025 року заочне рішення скасоване та справа призначена до судового розгляду. У відзиві [PERSON] заперечив проти заявленого позову, посилаючись на те, що позивачем не надано суду жоказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним договором, таж позивач безпідставно нарахував комісію та пеню, а тому просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Дослідивши подані докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року ухвалено стягнути з [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.в сумі 19 920 гривень та судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2025 року постановлено скасувати заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що 05 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії (оферта) № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн.; строк кредитування 124 дні; процентна ставка 1,5% за 1 день користування. Як вбачається з довідки, наданої товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» № 30-3103 від 31.03.2025 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 р. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 05.07.2024 р. о 15:15:17 на суму 6000 грн. номер картки: [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 444511597, призначення платежу: видача за договором кредиту №05.07.2024-100001550. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р., виданої ТОВ «Споживчий центр» заборгованість [PERSON] (рнокпп - [NUMBER] ) складає 19 920 грн., яка складається з: 6000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9300 грн. заборгованості по процентах, 1620 грн. заборгованість по комісії, 3000 грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 05 липня 2024 року по 05 листопада 2024 рік. Таким чином, позивачем, ТОВ «Споживчий центр» здійснив видачу кредитних коштів за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача у сумі 6 000 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 19 920 грн., яка складається з: 6000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9300 грн. заборгованості по процентах, 1620 грн. заборгованість по комісії, 3000 грн. неустойка. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Довідкою від 02.12.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-251202/51822-БТ, виданої акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», підтверджується, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП- [NUMBER] ) в банку емітовано картку № [NUMBER] , також банком надано виписку по рахунку № [NUMBER] , з якої слідує, що на рахунок позичальника 05.07.2024 року були зараховані 6000 грн. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію»(далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 05 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії (оферта) № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн.; строк кредитування 124 дні; процентна ставка 1,5% за 1 день користування. Дата повернення кредиту 05.11.2024 р. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти, та не сплатив проценти за користування ними. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконав обов`язки за вищевказаним договором кредиту, а тому з нього слід стягнути заборгованість за відповідним договором. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача комісії в сумі 1 620 грн. та неустойки в сумі 3000 грн., суд дійшов таких висновків. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року є Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє дотепер. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 1620 грн. комісії, тоді як в довідці розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 5.07.2024 р. комісія складає 540 грн. Само по собі зазначення в кредитному договорі від 05.07.2024 р., на який посилалося товариство, відомостей про щомісячний розмір комісій за обслуговування кредиту, не створює для відповідача обов`язку сплати таких платежів. Тому оскільки комісія належить до інших платежів за прострочення виконання зобов`язань, нарахування її підлягає списанню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення комісії в сумі 1 620 грн. та неустойки в сумі 3000 грн. задоволенню не підлягають, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 05.07.2024-100001550 від 05.07.2024 р.у сумі 15 300 грн., яка складається з: 6000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9300 грн. заборгованості по процентах. Відповідач власного розрахунку не надав та не надав суду доказів погашення кредитної заборгованості. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 77 % (15 300: 19 920 х 100), з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме судовий збір у сумі 1865,25 грн. (2422,40 х 77 %). Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку На підставі ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial