Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

03 грудня 2025 року ТОВ "Факторинг партнерс" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов мотивований тим, що в ході укладення договорів факторингу, ТОВ "Факторинг партнерс" набуло права вимоги за кредитним договором № 3380246 від 22 грудня 2020 року. Згідно укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 500,00 грн під проценти. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість, що становить 16 995,00 грн, з яких 5 500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11 495,00 грн -заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідача на його користь 16 995,00 грн заборгованості за кредитом, 9 000,00 грн витрат на правову допомогу та 2 422,40 грн судового збору. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач заяв, клопотань, відзиву не надала, причини неявки суду не повідомила. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Главою 10 "Розгляд справ у порядку спрощеного провадження" Розділу ІІІ ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611,625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 22 грудня 2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір № 3380246 про надання споживчого кредиту (а.с. 12-15). Договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С661300. Відповідно до вказаного договору, відповідач отримала кредит в розмірі 5 550 грн, шляхом переказу коштів на його платіжну картку. Також, 22 грудня 2020 року відповідачем було підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С661300 графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с. 44, 48). ТОВ "АВЕНТУС УКРАНА" взяті на себе зобов`язання виконала та перерахувало кошти на рахунок відповідача, що підтверджується підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 22 грудня 2020 року (а.с. 54). В свою чергу, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої становить 16 995,00 грн, з яких 5 500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 11 495,00 грн -заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 56-60). 30 червня 2021 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАНА" та ТОВ "ФК"ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 30062021, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за договором № 3380246 про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2020 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 20-25). ТОВ "ФК"ЄАПБ" в свою чергу, відповідно до договору факторингу № 23/05/2024 від 23 травня 2024 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Факторинг партнерс" (а.с. 7-11,26-33). Отже, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати боргу за договором № 3380246 про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2020 року, чим порушено права позивача, таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 16 995,00 грн, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи: договір про надання правової допомоги № 0207/2024 від 02 липня 2024 року (а.с. 40-43), прайс-лист АО "Лігал Ассістанс" (а.с. 45), заявку про надання юридичної допомоги № 872 від 01 жовтня 2025 року (а.с. 46), витяг з акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року (а.с. 47). Дослідивши надані докази, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 422,40 та документально підтверджені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9 000 грн. На підставі ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611,625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved