Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю, мотивуючи позовну заяву тим, що 18.02.2022 року остання звернулася до позивача з особистою заявою про надання статусу безробітного та згідно з якою, вона особистим підписом засвідчила, що ознайомлена з правами та обовязками зареєстрованого безробітнього. Таким чином, [PERSON] надано статус безробітнього, призначена і розпочата виплата допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу з 18.02.2022 року. За результатами опрацювання верифікації відповідно до обміну з Державною прикордонною службою було встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості перебувала за кордоном з 07.05.2022 року по 26.11.2022 року, що є підставою для припинення реєстрації та виплати допомоги по безробіттю. Разом з тим, про намір виїзду за межі України відповідач Центр зайнятості не попереджала та під час проведених консультацій з працевлаштування не повідомила про те, що знаходиться за кордоном. Внаслідок цього, [PERSON] отримала допомогу по безробіттю за період, за який не мала права на її отримання, з 06.06.2022 року (31 календарного дня від дня перетину державного кордону) по 27.11.2022 року (останній день отримання допомоги по безробіттю), тому ці кошти повинна повернути. Позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, проте вони не дали позитивного результату. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 54877,76 грн. та суму судових витрат. Ухвалою суду від 20.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на останнє відоме місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверт з ухвалою суду про відкриття провадження та матеріалами позовної заяви повернувся на адресу суду з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пункт 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі Закон - № 1533-ІП), загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з п. 2 частини першої ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (надалі - Закон № 5067-УІ), безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 18.02.2022 року подала заяву про надання статусу безробітного в якій власноруч зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, крім того відповідач повідомила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальність за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітнього та призначення матеріального забезпечення. В зв`язку з цим, відповідачу надано статус безробітного з 18.02.2022 року, тобто з моменту звернення до служби зайнятості. Згідно з актом №23-12/22 Маріупольського міського центру зайнятості від 12.12.2022 року, [PERSON] перебуває на обліку в Центрі як безробітна з 18.02.2022 року по 12.12.2022 року. Допомога по безробіттю призначена з 18.02.2022 року по 12.02.2023 року. За результатами звірки з Державною прикордонною службою України від 12.12.2022 року виявлено, що відповідач перетнула кордон 07.05.2022 року. Дата виїзду [PERSON] з території України за даними 07.05.2022 року, дата в`їзду (повернення) на територію України 26.11.2022 року. Таким чином, [PERSON] перетнула державний кордон. Таким чином, підтверджено факт перебування відповідача більше 30 календарних днів за межами України у період її перебування на обліку в якості безробітнього в Маріупольському міському центрі зайнятості. При цьому, відповідач про намір виїзду за межі України Центр зайнятості не попереджала та під час проведення консультацій з працевлаштування не повідомила про те, що знаходиться за кордоном. Внаслідок цього, [PERSON] отримала допомогу по безробіттю за період, за який не мала права на її отримання, а саме з 06.06.2022 року (з 31 календарного дня від дня перетину деравного кордону) по 27.11.2022 року (останній день отримання допомоги по безробіттю). Згідно з розрахунком матеріальних витрат, здійснених позивачем, сума відшкодування з [PERSON] у звязку з викладеними вище обставинами, становить 54877,76 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих даних до територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймаються рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 вказаного вище Закону, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації. Позивачем надіслано [PERSON] повідомлення від 13.12.2022 року про необхідність добровільно повернути незаконно отримані кошти, проте відповідач кошти в добровільному порядку не повернула. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц). Згідно з пунктом 3-3 розділу VІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Пунктом 5-2 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою статті 45 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Відповідно до п. 16-1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі неповідомлення у період реєстрації зареєстрованим безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про виїзд за межі України. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За змістом зазначеної норми, допомога (в даному випадку допомога по безробіттю) не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно виплаченої суми щомісячної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже, відповідач знала про обставини, що можуть вплинути на отримання щомісячної допомоги по безробіттю та не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку. Тому, кошти в розмірі 54877,76 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем позивачу, як набуті без достатньої правової підстави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн.(а.с. 21), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved