Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 90592,47 грн: за договором позики № 79738872 у розмірі 29473,07 грн, що складається з: 7827,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 21645,57 грн - заборгованість за відсотками; за договором позики № 2477923 у розмірі 27700,00 грн, що складається з: 7400 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 20300,00 грн - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 9954246 у розмірі 11319,40 грн, що складається з: 4730,66 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 5484,74 грн - заборгованість за відсотками, 1104,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту; за кредитним договором № 16253-02/2024 в розмірі 22100,00 грн, що складається з: 6800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15300,00 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 25.02.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 79738872. 25.02.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 2477923. 06.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 9954246. 10.02.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір № 16253-02/2024. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договорами позики № 79738872 та № 2477923. 30.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено договір факторингу № 30072024/2, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 9954246. 19.09.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 19092024, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 16253-02/2024. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за зазначеними договорами позики та кредитними договорами утворилась заборгованість, з метою стягнення якої, позивач звертається до суду. Одночасно із заявленими позовними вимогами щодо стягнення заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3028,00 грн та судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514,00 грн. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 15.10.2025 року вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.11.2025 року за вх. № 52013 до суду надійшов від представника відповідача відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що, на думку відповідача, матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за договорами позики та кредитними договорами; позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів відповідачу за договорами; надані позивачем розрахунки заборгованості не є безспірними доказами наявності заборгованості, оскільки такі документи не є первинними документами; витяги з реєстру боржників не містять підписів сторін, що підтверджувало б дійсність переходу права вимоги до відповідача за договорами тощо. 19.11.2025 року за вх. № 52253 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач здійснив виклад заявлених у позові вимог та підстав і обґрунтування звернення до суду із позовом. 24.11.2025 року за вх. № 52725 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, з яких вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зауважує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. 27.11.2025 року за вх. № 53474 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від представника позивача, згідно з якими, позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 08.12.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» таку інформацію: щодо наявності у [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткових рахунків відкритих у банку станом на 06.02.2024; щодо належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку за номером картки № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 06.02.2024 року до 28.02.2024 року. Установлено строк для подання до суду вказаних доказів до 22.12.2025 року. 26.12.2025 року за вх. № 58725 до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 08.12.2025 року про витребування доказів. Сторони у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового розгляду. Відповідач також повідомлявся шляхом публікації оголошень на офіційному вебпорталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив. Представник позивача просив здійснити розгляд справи без участі представника позивача. Враховуючи, що у справі достатньо документально підтверджених даних про правовідносини сторін, а також, що сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Зважаючи на неявку сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків. Суд встановив, що 25.02.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 79738872, що підтверджується копіями відповідного договору та додатків до нього, що містять електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор - 40621. Згідно з умовами договору позики № 79738872 сума позики - 10100,00 грн, строк позики - 30 днів, тобто до 25.03.2024 року, базова процентна ставка - 2,5% на день, денна процентна ставка - 0,75% на день, позичальник має право ініціювати пролонгацію строку кредитування та/або строку виплати в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання - шляхом укладення додаткової угоди. 14.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого фактор передає (відступає) клієнту за плату належні йому права вимоги, а клієнт приймає належні фактору права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників, включно із грошовою вимогою до відповідача, що підтверджується реєстром боржників № 30 від 19.08.2024 року, що також підтверджується копіями відповідного договору факторингу, додаткових угод № 2, № 7 та № 34, якими передбачено пролонгацію основного договору факторингу. Також на виконання умов договору факторингу клієнтом та фактором підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 28, як вбачається із копії відповідного акту, та у відповідності до п. 2 додаткової угоди № 34 до договору факторингу № 14/06/21 сплачено позивачем на користь первісного кредитора ціну продажу, що підтверджується платіжною інструкцією № 409 від 21.08.2024 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 79738872 заборгованість становить станом на 23.07.2024 року 29473,07 грн, що складається з: 7827,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 21645,57 грн - заборгованість за відсотками. 25.02.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 2477923, що підтверджується копіями відповідного договору та додатків до нього, що містять електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор - nbj245. Згідно з умовами договору позики № 2477923 сума позики - 8000,00 грн, строк позики - 30 днів, тобто до 26.03.2024 року, базова процентна ставка - 2,5% на день, денна процентна ставка - 0,75% на день, позичальник має право ініціювати пролонгацію строку кредитування та/або строку виплати в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання - шляхом укладення додаткової угоди. 14.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого фактор передає (відступає) клієнту за плату належні йому права вимоги, а клієнт приймає належні фактору права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників, включно із грошовою вимогою до відповідача, що підтверджується реєстром боржників № 28 від 25.07.2024 року, що також підтверджується копіями відповідного договору факторингу, додаткових угод № 2, № 7 та № 32, якими передбачено пролонгацію основного договору факторингу. Також на виконання умов договору факторингу клієнтом та фактором підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 28, як вбачається із копії відповідного акту, та у відповідності до п. 2 додаткової угоди № 32 до договору факторингу № 14/06/21 сплачено позивачем на користь первісного кредитора ціну продажу, що підтверджується платіжною інструкцією № 380 від 30.07.2024 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 2477923 заборгованість становить станом на 24.07.2024 року 27700,00 грн, що складається з: 7400 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 20300,00 грн - заборгованість за відсотками. 06.02.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено кредитний договір № 9954246, що підтверджується копією відповідного договору, що містить електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор - 615013, додатків до нього, копією заяви на отримання кредиту № 9954246 від 06.02.2024 року, паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви на кредит. Згідно з умовами кредитного договору № 9945246 сума кредиту - 5000,00 грн, строк кредиту - 270 днів, тобто до 02.11.2024 року, комісія за надання кредиту - 1242,00 грн, процентна ставка - 320% річних, тобто 8456,24 грн. 30.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено договір факторингу № 30072024/2, що підтверджується реєстром боржників № 1 від 30.07.2024 року, а також копією відповідного договору факторингу. Також на виконання умов договору факторингу клієнтом та фактором підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 1, як вбачається із копії відповідного акту, та сплачено позивачем на користь первісного кредитора ціну продажу, що підтверджується платіжною інструкцією № 384 від 31.07.2024 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 9954246 такий розрахунок не містить повних даних щодо нарахованих і сплачених сум за тілом кредиту, відсотками та комісією, оскільки є незавершеним, та містить суми відмінні від заявлених позивачем. 10.02.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір № 16253-02/2024, що підтверджується копією відповідного договору, що містить електронний підпис відповідача - W1565, додатків до нього, копією заяви-анкети, паспорту споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору № 16253-02/2024 сума кредиту - 6800,00 грн, строк кредитування - 120 днів, тобто до 08.06.2024 року, процентна ставка - 2,5% на день. 19.09.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 19092024, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 19.09.2024 року. Також на виконання умов договору факторингу клієнтом та фактором підписано акт прийому-передачі реєстру боржників, як вбачається із копії відповідного акту, та сплачено позивачем на користь первісного кредитора ціну продажу, що підтверджується платіжною інструкцією № 455 від 23.09.2024 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 16253-02/2024 заборгованість становить 22100,00 грн, що складається з: 6800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15300,00 грн - заборгованість за відсотками. Згідно із випискою за договором № б/н за період з 06.02.2024 року по 28.02.2024 року, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.12.2025 року за карткою № [NUMBER] , що відкрита на ім`я відповідача на рахунок відповідача 06.02.2024 року надійшло 5000,00 грн, 10.02.2024 року - 6800,00 грн, 25.02.2024 року - 10100,00 грн та 8000,00 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із положень ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28.08.2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 зроблений висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Верховного Суду від 16.10.2018 по справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права, згідно якого ніхто не може передати більше прав, ніж має сам (постанова Верховного Суду від 04.12.2018 № 31/160). Дійсність вимоги означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 по справі № 755/15965/17). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 по справі № 910/12525/20). У постанові від 18.10.2023 по справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 по справі № 5026/886/2012 тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 по справі № 905/306/17 виснував, що на підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу такого права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами (зокрема випискою за рахунком відповідача за період з 06.02.2024 року по 28.02.2024 року, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), що містяться в матеріалах справи, доведено, що первісними кредиторами здійснено належне виконання взятих на себе кредитних зобов`язань щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів у розмірах та в порядку встановленому в кредитних договорах. Позивач у відповідності до цивільного законодавства України та згідно з умовами відповідних договорів факторингу (зокрема здійснив сплату ціни продажу за договорами факторингу) та додаткових угод до них (якими продовжено дію відповідних договорів факторингу, що підтверджує, зокрема, дійсність права вимоги до відповідача), укладених із первісними кредиторами набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 79738872, договором позики № 2477923, кредитним договором № 9954246 та за кредитним договором № 16253-02/2024. Щодо нарахування та заявлення до стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за відповідними кредитними договорами суд виходить із таких підстав. Згідно з умовами договору позики № 79738872 сума позики - 10100,00 грн, строк позики - 30 днів, тобто до 25.03.2024 року, базова процентна ставка - 2,5% на день, денна процентна ставка - 0,75% на день, позичальник має право ініціювати пролонгацію строку кредитування та/або строку виплати в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання - шляхом укладення додаткової угоди. Враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів на укладення додаткових угод про продовження строків користування позикою (пролонгацію), то строк користування позикою становить 30 днів, а тому нарахування відсотків за користування позикою закінчується 25.03.2024 року, а процентна ставка становить 0,75% на день, враховуючи, що відповідна ставка застосована первісним кредитором, що також відображено у розрахунку заборгованості, то заборгованість за відсотками за договором позики № 79738872 здійснюється за таким розрахунком: 10100,00 грн х 0,75% х 30 днів = 2272,50 грн. Беручи до уваги, що відповідачем на користь первісного кредитора сплачено 25.03.2024 року грошові кошти на погашення тіла кредиту у розмірі 2272,50 грн, як вбачається із розрахунку заборгованості, то враховуючи, що відповідачу надано позику у розмірі 10100,00 грн, сума заборгованості за тілом кредиту становить 7827,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором позики № 79738872 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 10100,00 грн, що складається з: 7827,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2272,50 грн - заборгованість за відсотками, тобто за договором позики № 79738872 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з умовами договору позики № 2477923 сума позики - 8000,00 грн, строк позики - 30 днів, тобто до 26.03.2024 року, базова процентна ставка - 2,5% на день, денна процентна ставка - 0,75% на день, позичальник має право ініціювати пролонгацію строку кредитування та/або строку виплати в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання - шляхом укладення додаткової угоди. Враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів на укладення додаткових угод про продовження строків користування позикою (пролонгацію), то строк користування позикою становить 30 днів, а тому нарахування відсотків за користування позикою закінчується 25.03.2024 року (не 26.03.2024 року, оскільки це день наступний за днем закінчення строку кредитування у 30 днів), а процентна ставка становить 0,75% на день, враховуючи, що відповідна ставка застосована первісним кредитором, що також відображено у розрахунку заборгованості, то заборгованість за відсотками за договором позики № 2477923 здійснюється за таким розрахунком: 8000,00 грн х 0,75% х 30 днів = 1800,00 грн. Беручи до уваги, що відповідачем на користь первісного кредитора сплачено 26.03.2024 року грошові кошти на погашення тіла кредиту у розмірі 600,00 грн, як вбачається із розрахунку заборгованості, то враховуючи, що відповідачу надано позику у розмірі 8000,00 грн, сума заборгованості за тілом кредиту становить 7400,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором позики № 2477923 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9200,00 грн, що складається з: 7400,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1800,00 грн - заборгованість за відсотками, тобто за договором позики № 2477923 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з умовами кредитного договору № 9945246 сума кредиту - 5000,00 грн, строк кредиту - 270 днів, тобто до 02.11.2024 року, комісія за надання кредиту - 1242,00 грн, процентна ставка - 320% річних, тобто 8456,24 грн. Враховуючи, що зазначений кредитний договір не передбачає пролонгації строку кредитування та водночас позивачем не надано до суду доказів щодо такої пролонгації, то строк користування кредитом становить 270 днів, а тому нарахування відсотків за користування кредитом закінчується 02.11.2024 року, а процентна ставка становить 320% річних, враховуючи, що відповідна ставка застосована первісним кредитором, що також відображено у розрахунку заборгованості, беручи до уваги, що відповідачем здійснено сплати відсотків за кредитом (у розмірі 1244,32 грн - 05.03.2024 року) та за тілом кредиту (у розмірі 269,34 грн - 05.03.2024 року), і водночас враховуючи, що позивачем не надано до суду повного розрахунку заборгованості, який містить відомості щодо нарахованих та сплачених сум за тілом кредиту, відсотками та комісією, то суд позбавлений можливості встановити точний розмір тіла кредиту, відсотків та комісії за надання кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволені стягнення заборгованості за кредитним договором № 9945246 від 06.02.2024 року. Згідно з умовами кредитного договору № 16253-02/2024 сума кредиту - 6800,00 грн, строк кредитування - 120 днів, тобто до 08.06.2024 року, процентна ставка - 2,5% на день. Враховуючи, що зазначений кредитний договір не передбачає пролонгації строку кредитування та водночас позивачем не надано до суду доказів щодо такої пролонгації, то строк користування кредитом становить 120 днів, а тому нарахування відсотків за користування кредитом закінчується 08.06.2024 року, а процентна ставка становить 2,5% на день, беручи до уваги, що відповідачем сплачено на погашення відсотків, як вбачається із розрахунку заборгованості, 5100,00 грн, то заборгованість за відсотками за кредитним договором № 16253-02/2024 здійснюється за таким розрахунком: 6800,00 грн х 2,5% х 120 днів - 5100,00 грн = 15300,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що за кредитним договором № 16253-02/2024 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 22100,00 грн, що складається з: 6800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15300,00 грн - заборгованість за відсотками, тобто за кредитним договором № 16253-02/2024 позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості відповідними договорами, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за договором позики № 79738872 - 10100,00 грн, що складається з: 7827,50 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2272,50 грн - заборгованість за відсотками; за договором позики № 2477923 - 9200,00 грн, що складається з: 7400,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1800,00 грн - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 16253-02/2024 - 22100,00 грн, що складається з: 6800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15300,00 грн - заборгованість за відсотками; що становить у загальному розмірі 41400,00 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 9945246 - відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1383,80 грн, враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 45,70% від заявлених вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514 грн. Водночас позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують, що позивачем понесені відповідні витрати з витребування доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення із відповідача зазначених витрат у розмірі 1514 грн.

Outcome: partial