Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами № 8335688 від 29.09.2024 у розмірі 58960,00 грн та №8842117 від 19.02.2025 у розмірі 12021,86 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 8335688. Згідно з умовами договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на реквізити платіжної карти відповідача, кредит вважається наданим в день перерахування позивачем суми кредиту на реквізити надані відповідачем. Кредитодавець належним чином виконав свій обов`язок та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. За умовами договору відповідач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пеню та інші платежі. Незважаючи на це [PERSON] не виконав свого обов`язку, не повернув кредит в строки, передбачені договором. 13.08.2025 ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору №13082025 відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за укладеним з відповідачем № 8335688 від 29.09.2024. Так як відповідач заборгованість за договором не погасив, у зв`язку із чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 58960,00 грн, з яких: 22000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 25960 грн сума заборгованості за відсотками; 11000 грн сума заборгованості за пенею, штрафом Таким чином, позивач вважає, що набув право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 58960,00 грн, яка виникла в зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором № 8335688 від 29.09.2024. Крім того, 19.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» первісний кредитор (далі ТОВ «1 БАНК») та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 88421177, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, і за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника та зобов`язався повернути їх і сплатити позикодавцю проценти від суми кредиту та виконати інші обов`язки передбачені договором. 27.03.2025 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БАНК» в момент підписання сторонами акту прийому-передачі права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, до відповідача на суму 12021,86 грн. Відповідач заборгованість за договором не погасив, у зв`язку із чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 12021,86 грн, з яких: 3050,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2636,73 грн сума заборгованості за відсотками; 5809,00 грн сума заборгованості за неустойкою; 526,13 комісія за надання кредиту. Таким чином, позивач вважає, що набув право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 12021,86 грн, яка виникла в зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором № 88421177 від 19.02.2025. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, просив суд про розгляд справи без його участі та ухвалити заочне рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, у судові засідання не з`явився. Тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень позивача суд проводить заочний розгляд справи. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.01.2026 постановлено проведення заочного розгляду справи. Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. Судом встановлено, що 29.09.2024 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали в електронній формі договір № 8335688 про надання споживчого кредиту (далі - Договір) (а.с.7-17). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника С2633, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін». Згідно з умовами Договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом 1.3. Договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 17000,00 грн. Строк кредиту 360днів (п. 1.4. Договору). Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього Договору, знижена процентна ставка 0,95% за день. Орієнтовна річна процента ставка за стандартною процентною ставкою складає 2333,95% річних, за зниженою ставкою - 2253,44% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 78200,00 грн., за зниженою - 77945,00 грн (п.п. 1.9., 1.10. Договору). Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1. Договору). Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за реквізитами, згідно п. 2.1. договору (п. 2.4. Договору). Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. Договору). 17.10.2024 відповідач також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який містить ті ж самі умови по отриманню кредиту, що і договір № 8335688 про надання споживчого кредиту та який підписаний електронним підписом позичальника [NUMBER] , відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.18, 19). Таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість платежів, розмір платежів та їх періодичність (а.с. 19 зворот, 20, 21). 17.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали в електронній формі додаткову угоду до договору № 8335688 про надання споживчого кредиту від 29.09.2024 в якій передбачили збільшення кредиту на 5000,00 грн, денну процентну ставку за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,00% в день; загальні витрати за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 78300,00 грн, за зниженою - 78015,00 грн; орієнтовну реальну річну процентну ставку за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 2346,10% річних, за зниженою - 2273,31%; орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в договорі на дату його укладення збільшиться та складе за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 100300,00 грн, за зниженою - 100015,00 грн (а.с.22, 23). 17.10.2024 відповідач також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який містить ті ж самі умови що і додаткова угода до договору № 8335688 про надання споживчого кредиту та який підписаний електронним підписом позичальника ОС3292, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.24, 25). ТОВ «Пайтек» повідомило ТОВ «Авентус Україна» про успішне перерахування 29.09.2024 о 14:22 та 17.10.2024 о 13:48 на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 17000,00 грн та 5000,00 грн (а.с. 26, 27). Таким чином факт отримання кредитних коштів відповідачем позивачем доведено. Відповідач умови укладеного договору належним чином не виконував, після укладення договору кошти не сплачував в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком суми заборгованості наданого ТОВ «Авентус Україна» (а. с. 34-37). 13.08.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 13082025, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступає за плату прав грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «Авентус Україна», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «Авентус Україна» та боржниками (а.с. 28-30). Того ж дня сторони підписали акти приймання-передачі реєстру боржників (а.с.31). Відповідно до Реєстрів боржників №1 від 13.08.2025 до Договору факторингу № 13082025, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 8335688 в сумі 58960,00 грн, з яких: 22000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 25960,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 11000,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафом ( а.с. 33). З розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 8335688 від 29.09.2024 становить 58960,00 грн, з яких: 22000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 25960,00 грн ((5415,00+39600)-19055) сума заборгованості за відсотками; 11000,00 грн сума заборгованості за штрафом (а. с. 34-37). З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань заборгованості по кредиту. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «ФК ЄАПБ», перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача, а саме по кредитному договору № 8335688 від 29.09.2024, укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Також судом встановлено, що 19.02.2024 між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8842117. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 547630, що був надісланий позичальнику у відповідності до п.4 договору кредитної лінії) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами договору кредитної лінії встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 3050,00 грн.(п.2.2.1) строком на 360 днів(п.2.2.2) ( з 19.02.2025 по 13.02.2026 ), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 %(п.2.2.8) які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 526,13 грн.(п.2.2.8) (а.с.43-50). Такі ж умови визначені і у паспорті споживчого кредиту, який також підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 575856 (а.с.51,52). На виконання умов договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3050,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес»), що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 13.10.2025 (а.с.63). Таким чином факт отримання кредитних коштів відповідачем позивачем доведено. Відповідач умови укладеного договору належним чином не виконував, після укладення договору кошти не сплачував в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком суми заборгованості наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» (а.с.59). 27.03.2025 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БАНК» укладено договір факторингу № 27/03/25, додаткову угоду № 2 до цього договору факторингу, за якими позивачем, відповідно до акту-прийому передачі реєстру боржників № 9 від 25.07.2025 та реєстру боржників № 9 від 25.07.2025, було набуто право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 8842117 від 19.02.2025 на суму заборгованості у розмірі 12021,86 грн (а. с. 53-56). З розрахунку заборгованості, виданого ТОВ «1 БАНК» вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 8842117 від 19.02.2025 становить 12021,86 грн, з яких: 3050,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2636,73 грн сума заборгованості за відсотками; 5809,00 грн сума заборгованості за неустойкою; 526,13 грн комісія за надання кредиту (а. с. 59). З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань заборгованості по кредиту. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «ФК ЄАПБ», перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача, а саме по кредитному договору № 8842117 від 19.02.2025, укладеному між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами, утворилася вищезазначена заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач частково довів належними та допустимими доказами заявлені до стягнення з відповідача суми заборгованості за основним боргом, відсотками та комісією по кредитним договорам№ 8335688 від 29.09.2024 та № 8842117 від 19.02.2025. Суд бере до уваги, що умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, обов`язок сплатити комісію та її розмір, строки повернення кредитних коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Стосовно розміру заборгованості за кредитними договорами суд зазначає таке. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа № 910/17048/17), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. При цьому суд звертає увагу на те, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України позивач не заявляв. Так, сума основного боргу по кредитному договору № 8335688 від 29.09.2024 у розмірі 22000,00 грн, про стягнення якої просить позивач, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки підтверджується умовами кредитного договору. Також сума основного боргу по договору кредитної лінії № 8842117 від 19.02.2025 у розмірі 3050,00 грн, про стягнення якої просить позивач, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, сума комісії за надання кредитних коштів по кредитному договору № 8842117 від 19.02.2025 становить 526,13 грн, що підтверджується умовами кредитного договору. Крім того, судом встановлено, що розмір заборгованості за відсотками по вказаних вище договорах позивачем нараховано відповідно до умов кредитних договорів та в межах строку дії таких договорів, у зв`язку із чим суд погоджується із розрахунками сум заборгованості по відсоткам, які були надані позивачем. Кредитні кошти відповідач не повернув кредитодавцю. Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець здійснив нарахування відсотків за користування кредитом. Відповідачем, в свою чергу, не спростовано доводів позивача щодо наявності заборгованості будь-якими доказами. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені (штрафу) за невиконання зобов`язання по кредитному договору № 8335688 від 29.09.2024 у сумі 11000,00 грн та неустойки за невиконання зобов`язання по договору кредитної лінії № 8842117 від 19.02.2025 у сумі 5809,00 грн, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє по теперішній час, позаяк останнього разу був продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 793/2025 від 20.10.2025, затвердженим Законом України № 14128 від 21.10.2025, строком на 90 діб, тобто до 03.02.2026. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність обставин щодо невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 8335688 від 29.09.2024 та за договором кредитної лінії № 8842117 від 19.02.2025, у зв`язку з чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства позивач вправі ставити вимоги до нього про стягнення заборгованості. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: -заборгованість за кредитним договором № 8335688 від 29.09.2024 у розмірі 47960,00 грн, з яких: 22000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 25960,00 грн сума заборгованості за відсотками; -заборгованість за договором кредитної лінії № 8842117 від 19.02.2025 у розмірі 6212,86 грн, з яких: 3050,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2636,73 грн сума заборгованості за відсотками; 526,13 комісія за надання кредиту. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Окрім цього позивачем у позові зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 3028,00 грн судового збору та 1514,00 грн витрат пов`язаних із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпечення доказів. Матеріалами справи встановлено що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Жодних доказів понесення позивачем витрат пов`язаних із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпечення доказів у розмірі 1514,00 грн суду не надано. Заяви від позивача про подання ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесення вказаних витрат до суду також не надходило. З огляду на те, що позов задоволено частково (76,32%), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2520,48 грн (із розрахунку 3028,00х76,32:100). На підставі викладеного та

Outcome: partial