Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

06.11.2025 позивач, ТОВ «Свеа Фінанс», в особі представника Паладич А.О., звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 4164140 від 24.11.2023 у розмірі 38 014,27 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4164140. Відповідно до умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти в сумі 8 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 2,50% на день, пільгова (акційна) ставка 0,01% на день (у випадках, передбачених договором). ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши кошти на банківську картку відповідачки № [NUMBER] . Однак відповідачка допустила істотне порушення умов договору, не здійснюючи платежі у встановлені терміни, що призвело до виникнення заборгованості. 24.01.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01.02-02/25. Згідно з цим договором, право вимоги за кредитним договором № 4164140 від 24.11.2023 перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Станом на дату подання позову заборгованість за договором № 4164140 від 24.11.2023 становить 38 014,27 грн., яка складається з: 8 799,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 214,34 грн. - заборгованість за відсотками. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12.11.2025 цивільну справу передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 02.12.2025 дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позовній заяві Паладич АО. просила проводити розгляд справи без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи,всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна України» (далі - товариство) та [PERSON] (далі - клієнт) укладено Договір № 4164140 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати клієнту кредит грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 8 800,00 грн. Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до пункту 1.4., 1.4.1., 1.5., 1.5.1., 1.6., 1.6.1. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 32 646,25% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою на весь строк користування кредитом 72 160,00 грн. Товариство надає клієнту кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (пункт 2.1. Договору). Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (пункт 2.5. Договору). ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці у користування кредит у розмірі 8 800,00 грн., шляхом зарахування 24.11.2023 грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «УПР» № 1-2401 від 24.01.2025. З розрахунку заборгованості за Договором № 4164140 від 24.11.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 24.01.2025, сформованого ТОВ «Лінеура Україна», встановлено, що [PERSON] на виконання умов договору здійснила 20.12.2023, 17.01.2024, 14.02.202412.03.2024, 08.04.2024, 05.05.2024 та 05.06.2024 платежі у загальному розмірі 34 318,32 грн. Однак, надалі оплати за договором не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 38 014,27 грн., у тому числі: 8 799,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 214,34 грн. - заборгованість за процентами. 24.01.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Свеа Фінанс» (фактор) було укладено Договір факторингу № 01.02-02/25, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити (передати) фактору права вимоги, а фактор набути права вимоги твід клієнта та сплатити клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі 2 239 946,34 грн. у порядку та у строки встановлені Договором. Згідно з платіжною інструкцією № 9900 від 27.01.2025 ТОВ «Свеа фінанс» перерахувало на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» 2 239 946,34 грн., призначення платежу: оплата фінансування згідно Договору факторингу № 01.02-02/25 від 24.01.2025. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 01.02-02/25 від 24.01.2025, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4164140 від 24.11.2023 сума заборгованості за яким складає 38 014,27 грн., у тому числі: 8 799,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 214,34 грн. - заборгованість за процентами. На час розгляду справи Договір про надання споживчого кредиту № 4164140 від 24.11.2023 недійсним чи розірваним не визнаний, доказів належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором суду не надано. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідачка отримала кредитні кошти, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 4164140 від 24.11.2023 у розмірі 38 014,27 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved