Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

[PERSON] 14.02.2025 звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням зміни та збільшення розміру позовних вимог) просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, завдану внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2023 завідувачем Першої Знам`янської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В. та іншими особами його було введено в оману, внаслідок чого в межах провадження спадкової справи №52/2015 незаконно отримано грошові кошти в сумі 2 225 грн. На підставі ухвали слідчого судді відомості про вчинення кримінального правопорушення за даним фактом внесені до ЄРДР 06.04.2023 за №12023121020000340 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Досудове розслідування здійснюється СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та станом на 14.02.2025 триває, при цьому проводиться воно на низькому рівні, за відсутності належного та дієвого процесуального керівництва з боку Знам`янської окружної прокуратури. Вважає, що посадовими особами умисно здійснюється зволікання та тяганина у кримінальному провадженні з метою спливу термінів давності притягнення посадових осіб нотаріату та їх керівників до кримінальної відповідальності. Так, ухвалами слідчих суддів суду першої інстанції та апеляційного суду скасовано 6 процесуальних рішень (постанов), винесених посадовими особами під час досудового розслідування, з них 5 рішень слідчого та 1 прокурора. В результаті незаконних дій вказаних посадових осіб він 09.08.2023 звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, який був задоволений рішенням Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2024. Однак після його звернення до суду якість досудового розслідування залишилася на тому ж рівні, слідчі дії не проводяться. У зв`язку з тим, що слідчий Миколаєнко А.В. не розглянула два його клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження він звернувся до слідчого судді зі скаргою, яка ухвалою від 20.09.2023 задоволена та слідчого зобов`язано повторно їх розглянути. Також ухвалою слідчого судді від 26.12.2023 була задоволена його скарга на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Надалі, 29.10.2024 слідчим Миколаєнко А.В. винесено постанову про закриття цього кримінального провадження, яка ним була оскаржена до слідчого судді. У задоволенні його скарги 26.12.2024 відмовлено, однак ухвалою апеляційного суду від 27.01.2025 це судове рішення скасоване, його скарга задоволена, відповідно постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована з мотивів поверхневого та неповного проведення досудового розслідування. Зазначив, що в період часу, коли діяли нескасовані судом рішення слідчого, він щоденно зазнавав душевних переживань, емоційного розладу, потерпав приниження своєї гідності та незахищеності від злочинного посягання у законний спосіб. Так, завдана йому моральна шкода полягає в тому, що звичний розпорядок життя був суттєво порушений, він більше 10 разів спеціально їздив до м.Кропивницький з метою вирішення та розв`язання питань, пов`язаних з вчиненням стосовно нього протиправних дій, постійно витрачав свій особистий час, знання та життєвий досвід на боротьбу з правоохоронними органами, які міг би витратити з дієвою користю для себе та членів своєї родини, отримати додатковий прибуток, який виражається в позбавленні можливості витрачати свій вільний (позаробочий) час для поліпшення житлових умов, проведенні ремонту квартири та будинку, ремонті та обслуговуванні автомобіля, заготівлі сезонних овочів та фруктів, а також займання разом з сім`єю активним відпочинком, спортом на свіжому повітрі з метою поліпшення стану свого здоров`я та здоров`я членів своєї сім`ї. Він не мав можливості більше проводити часу разом з родиною, друзями, займатися разом спортивним рибальством, щоб давало можливості насолоджуватися життям. Натомість він щоденно та вночі займався юридично-правовими питаннями, щоб протидіяти незаконним процесуальним рішенням слідчої, які тричі були скасовані судом. Розмір завданої моральної шкоди станом на день подання позову оцінив в 24 000 грн. Представник відповідача - Державної казначейської служби України подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди. Звернення позивача до суду зі скаргами на дії чи бездіяльність слідчого свідчить про реалізацію його права на оскарження процесуальної діяльності слідчих в порядку ст.303 КПК України, а винесення ухвал за результатами розгляду таких скарг є наслідком судового контролю за діяльністю слідчих під час досудового розслідування і не є доказом неправомірності їх процесуальних рішень. Наразі не існує жодного судового рішення, якими дії відповідачів були б визнані незаконними. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів і вини останніх у її заподіянні. Також звертає увагу, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем в цій справі, оскільки підставою позову є, на думку позивача, порушення його прав з боку правоохоронних органів. Позивач подав відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якій відхилив заперечення щодо неналежного статусу служби в якості відповідача в цій справі. Також навів розрахунок розміру завданої йому моральної шкоди, яку вираховував виходячи з мінімального розміру заробітної плати за 2023-2025 роки. Зазначив, що по першому факту його моральні страждання розпочалися 30.08.2023, з моменту, коли він повинен був отримати процесуальне рішення слідчого про результати розгляду його клопотання від 24.08.2023, яке він так і не отримав, і тривали до 20.09.2023, тобто до дня постановлення ухвали слідчого судді у справі №389/3073/23 про задоволення його скарги на дії слідчого. Тобто, його моральні страждання тривали протягом 21 дня, тому розмір моральної шкоди за один день становить 223 грн 33 коп (6 700/30), за 21 день становить 4 689 грн 99 коп (223 грн 33 коп х 21 день). По другому факту порушення його прав моральні страждання розпочалися 30.11.2023, з моменту, коли він отримав постанову слідчого від 29.11.2023 про відмову у задоволенні його клопотання, і тривали до 26.12.2023, тобто до дня постановлення ухвали слідчого судді у справі №389/4375/23 про задоволення його скарги. Тобто, його моральні страждання тривали протягом 26 днів, тому розмір моральної шкоди за один день становить 223 грн 33 коп (6 700/30), за 26 днів становить 5 806 грн 66 коп (223 грн 33 коп х 26 днів). По третьому факту порушення його прав моральні страждання розпочалися 03.12.2024, з моменту, коли він отримав постанову слідчого від 29.10.2024 про закриття кримінального провадження, і тривали до 27.01.2025, тобто до дня постановлення ухвали апеляційним судом про задоволення його скарги на цю постанову. Тобто, його моральні страждання тривали протягом 56 днів, тому розмір моральної шкоди за один день становить 266 грн 66 коп (8 000/30), за 56 днів становить 14 933 грн 33 коп (266 грн 66 коп х 56 днів). Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обгрунтовуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювача і його вини. Крім того, судовим рішенням від 04.04.2024 на користь позивача вже стягнуто моральну шкоду в сумі 9 000 грн в межах цього ж кримінального провадження внаслідок бездіяльності та протиправних дій з боку тих же відповідачів, що і в цій справі, однак позивач з тих самих підстав, обставин і в тому самому провадженні повторно звертається до суду з метою відшкодування моральної шкоди. Водночас, згідно зі ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач подав відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якій звернув увагу на те, що його права як потерпілого дійсно порушені в тому ж кримінальному провадженні, по якому він вже звертався з позовом у 2023 році, однак в цій справі порушення відбулося по іншим трьом фактам, які не були предметом судового розгляду в попередній справі. Також позивач навів розрахунок розміру завданої йому моральної шкоди, аналогічний у відповіді на відзив Державної казначейської служби України. Надалі позивач збільшив розмір позовних вимог до 100 000 грн, обгрунтовуючи тим, що він зазнав душевних переживань через отримання відповіді від 27.02.2025 за підписом заступника начальника ГУНП в Кіровоградській області на своє звернення щодо незаконних дій з боку працівників слідчого відділення, з якої дізнався, що за результатами проведення службового розслідування встановлено відсутність в діях таких працівників ознак дисциплінарних проступків. Також позивач навів оновлений розрахунок розміру завданої йому моральної шкоди, яку вираховував виходячи з прожиткового мінімуму за 2023 та 2025 роки. Представник відповідача - Кіровоградської обласної прокуратури подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обгрунтовуючи тим, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних страждань та втрат, обрахунку заявленого розміру моральної шкоди, порушення нормальних життєвих зв`язків та додаткових зусиль для організації свого життя, в чому вона полягає та необхідність її відшкодування. В даному випадку має місце оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України, що є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого, в розумінні ст.23 ЦК України, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди. В свою чергу, під час досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, а саме допитано потерпілого, свідків, долучено необхідні матеріали, проведено судово-психологічні експертизи. За результатами досудового розслідування слідчим 18.04.2025 прийнято рішення про його закриття на підставі ч.1 п.4-1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Також звертає увагу, що в цій справі, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, позивач зазначив, що дії посадових осіб ГУНП в Кіровоградській області є незаконними, протиправними і такими, що завдали моральної шкоди через бездіяльність їх підлеглих підрозділів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023121020000340. Однак [PERSON] вже звертався до суду з аналогічним позовом (№389/2573/23), в якому просив стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, завдану внаслідок бездіяльності посадових осіб під час здійснення досудового розслідування цього ж кримінального провадження. Позов був обґрунтований тим, що факт протиправних дій (бездіяльності) слідчих під час здійснення досудового розслідування та неналежного контролю процесуальними прокурорами у кримінальному провадженні встановлено ухвалами слідчих суддів і, як наслідок, позивачем повністю змінений звичний ритм життя, він був позбавлений можливості поліпшувати стан здоров`я та проводити вільний час з родиною. Рішенням суду від 28.11.2023 в позові відмовлено, однак постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2024 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 9 000 грн задоволені в повному обсязі. Отже [PERSON] реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди. При цьому, ч.5 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди. Позивач подав відповідь на відзив Кіровоградської обласної прокуратури, в якій звернув увагу на те, що під час досудового розслідування слідчим 26.12.2024 виносилася постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, яка скасована ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.01.2025. В цій ухвалі суд зазначив, що досудове слідство в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України проведено неповно та поверхово, не всі слідчі дії виконані, тому висновки слідчого про закриття кримінального провадження викладені в постанові від 29.10.2024 є передчасними. Крім того, наразі ним подана скарга до слідчого судді і на постанову слідчого від 18.04.2025 про закриття кримінального провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові, відповідях на відзиви та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Представники відповідачів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та його показання в якості свідка, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В цій справі судом встановлено, що в провадженні слідчого СВ відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Миколаєнко А.В. перебувало кримінальне провадження №12023121020000340, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Позивач [PERSON] в цьому кримінальному провадженні визнаний потерпілим. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені на підставі ухвали слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2023, постановленої за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність службових осіб відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених у його заяві від 16.03.2023. Вказуючи на неефективність здійснення досудового розслідування, [PERSON] 09.08.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 9 000 грн. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2023 у справі №389/2573/23 у задоволенні позову відмовлено, однак постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2024 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 9 000 грн задоволені в повному обсязі. Предметом позову у вказаній справі був факт завдання [PERSON] моральної шкоди внаслідок неналежного здійснення досудового розслідування за період з 16.03.2023 до 06.07.2023. Матеріали цієї справи також свідчать, що під час вирішення судом спору у справі №389/2573/23, [PERSON] 24.08.2023 та 05.09.2023 звертався з двома аналогічними клопотаннями до слідчого, в яких просив повідомити про результати розгляду його клопотань, поданих після 09.06.2023, у зв`язку з неотриманням відповіді на них, а також надати можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. За результатами розгляду поданого 05.09.2023 клопотання слідчий Миколаєнко А.В. у формі листа повідомила [PERSON] про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, натомість без розгляду залишилося клопотання в частині повідомлення про результати розгляду його клопотань. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] 13.09.2023 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, за результатами розгляду якої ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.09.2023 у справі №389/3073/23 скарга задоволена частково, слідчого зобов`язано розглянути клопотання [PERSON] від 24.08.2023 та 05.09.2023 та про результати їх розгляду повідомити особу, яка їх подала, відповідно до вимог ст.220, 221 КПК України. Слідчим суддею встановлено, що слідчим вказані клопотання у встановлений законом строк не розглянуті, процесуальне рішення про їх часткове задоволення в належній формі не винесено. Надалі, [PERSON] 27.11.2023 подав слідчому клопотання, в якому просив звернутися до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів з метою отримання доступу та вилучення банківських квитанцій, які перебувають у володінні АКБ «Індустріалбанк», з метою подальшого призначення почеркознавчої експертизи. Постановою слідчого від 29.11.2023 у задоволенні цього клопотання було відмовлено, оскільки [PERSON] не зазначив відомості, які б свідчили, що такі документи дійсно перебувають у володінні відповідної банківської установи, та не обгрунтував неможливість в інший спосіб їх витребувати. Не погоджуючись з цим рішенням, [PERSON] 11.12.2023 звернувся до слідчого судді зі скаргою, за результатами розгляду якої ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2023 у справі №389/4375/23 вимоги скаржника задоволені, постанова слідчого від 29.11.2023 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій скасована. Слідчим суддею встановлено, що оскаржувана постанова носить загальний характер і належним чином не мотивована. З матеріалів цієї справи, а також відомостей, отриманих з Єдиного державного реєстру судових рішень в порядку повного доступу до нього, також встановлено, що після вирішення судом спору у справі №389/2573/23 (перший позов про стягнення моральної шкоди), постановою слідчого від 29.10.2024 кримінальне провадження №12023121020000340 було закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння. Підозра у кримінальному провадженні не пред`явлена жодній особі. Ця постанова оскаржена [PERSON] до слідчого судді (справа №389/4423/24) і ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.01.2025 скасована з направленням кримінального провадження для подальшого досудового розслідування. Апеляційним судом встановлено, що за змістом постанова слідчого від 29.10.2024 про закриття кримінального провадження по суті обмежена лише формальними фразами, не конкретизовано та не зазначено фактичні обставини, які встановлені досудовим розслідуванням, не були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження, з наданням оцінки слідчим, показанням, речам і документам, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. В постанові про закриття кримінального провадження взагалі не зазначено, які саме слідчі дії було проведено для встановлення особи винної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Непослідовність дій слідчого, не проведення всього комплексу елементарних слідчих дій, неефективність досудового розслідування, не може бути наслідком закриття даного кримінального провадження, а його закриття явно не відповідає засадам кримінального провадження та процесуальним нормам. Після цього [PERSON] 07.02.2025 звернувся до Генерального прокурора України та Голови Національної поліції України зі скаргою на умисну бездіяльність посадових осіб відділу поліції №1 (м.Знам`янка) та Знам`янської окружної прокуратури під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023121020000340. Зазначене звернення за належністю направлене до ГУНП в Кіровоградській області, яким ініційоване проведення службового розслідування. Відповідно до висновку від 20.03.2025, складеного за результатами проведення службового розслідування, встановлено факт неналежного ставлення до своїх службових обов`язків з боку старшого слідчого Миколаєнко А.В., що виразилося в порушенні прав потерпілого [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме ненадання йому в повному обсязі матеріалів досудового розслідування висновку психологічної експертизи від 24.06.2024 №2925/23-27, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи, що з дня вчинення нею проступку минуло більше ніж півроку, у зв`язку з чим застосувати дисциплінарне стягнення неможливо, тому слідчого попереджено про необхідність дотримання вимог КПК України. Будучи допитаним в якості свідка, за власною ініціативою, позивач надав показання щодо обставин завдання йому моральної шкоди. За змістом його показань, підстави її завдання є аналогічними, які були викладені у позові, відповідях на відзиви та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Так, статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст.1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч.1 ст.1174 ЦК України). Наведені правові норми передбачають, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначено: «Усталеним у доктрині цивільного права та національній судовій практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Такий висновок також сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22. Суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди. В цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, на думку позивача, є надмірна тривалість та неефективність досудового розслідування кримінального провадження. Пред`являючи позовні вимоги, [PERSON] обґрунтовував свій позов конкретними окремими фактами скасування рішень слідчого, керувався тим, що надмірна тривалість кримінального провадження, в якому він визнаний потерпілим, скасування рішень слідчого та необгрунтоване закриття кримінального провадження є очевидним фактом заподіяння йому немайнової шкоди і вказані обставини встановлені ухвалами слідчих суддів та судом апеляційної інстанції. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Водночас, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст.24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій та рішення про закриття кримінального провадження. Згідно з ч.2 ст.307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №641/5005/20 зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди в періоди з 30.08.2023 до 20.09.2023, з 30.11.2023 до 26.12.2023 та з 03.12.2024 до 27.01.2025, яку він оцінив у розмірі 100 000 грн, саме з вини відповідачів, а також не довів причинного зв`язку між їх рішеннями та настанням тих негативних наслідків, на які він посилається. Сама по собі констатація в ухвалах слідчих суддів від 20.09.2023 та від 26.12.2023 фактів неналежного розгляду клопотань [PERSON] , зокрема у неналежній процесуальній формі та недостатній мотивації, не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки за обставин цієї справи у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, його права поновлені шляхом постановлення слідчими суддями ухвал про зобов`язання слідчого розглянути подані [PERSON] 24.08.2023 та 05.09.2023 клопотання, та про скасування постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання [PERSON] від 27.11.2023, і це слід вважати достатньою сатисфакцією. Факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано слідчого вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності (постанови Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №686/27967/19, від 31.05.2024 у справі №463/9819/21, від 24.07.2024 у справі №454/2285/23, від 05.11.2024 у справі №454/3367/23, від 24.12.2024 у справі №461/9615/23, від 31.03.2025 у справі №454/1808/24, від 23.09.2025 у справі №757/37266/24-ц), що свідчить про усталеність таких висновків в судовій практиці. Щодо закриття 29.10.2024 кримінального провадження та скасування такої постанови 27.01.2025, то сам по собі такий факт не свідчить про виникнення нового самостійного обсягу моральної шкоди, оскільки закриття провадження є процесуальним рішенням у межах того самого кримінального провадження, його скасування відновило попередній процесуальний стан, але не створило нових правовідносин. Скасування постанови про закриття кримінального провадження від 29.10.2024 свідчить лише про перевірку законності процесуального рішення, але не є безумовним доказом завдання нової моральної шкоди. Суд зазначає, що надання [PERSON] статусу потерпілого у кримінальному провадженні №12023121020000340, задоволення його скарг в рамках такого кримінального провадження не завжди можуть свідчити про завдання позивачу моральної шкоди органами досудового розслідування без наведення конкретних обставин та оцінки доказів, які встановлюють та підтверджують чи спростовують причинно-наслідковий зв`язок між завданою моральною шкодою та бездіяльністю органів досудового розслідування. Крім того, сам факт оскарження постанови про закриття кримінального провадження з урахуванням інших встановлених обставин справи не свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що з квітня 2023 року орган досудового розслідування вживав заходи для встановлення обставин події, яка відбулася в січні 2023 року. Такі обставини підтверджуються, зокрема, довідкою СУ ГУНП в Кіровоградській області від 27.02.2025 (а.с.84-87 т.1) про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №12023121020000340 до його першого закриття, з якої слідує, що з метою встановлення істини у справі допитувалися потерпілий та свідки, проводилися одночасні допити між потерпілим та свідками, призначалися та проводилися ряд судово-психологічних та судова почеркознавча експертизи, здійснювався тимчасовий доступ до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді. Судом також враховується, що під час розгляду цієї справи в суді постановою начальника СВвідділу поліції №1 (м.Знам`янка) від 18.04.2025 кримінальне провадження №12023121020000340 вдруге закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Зокрема, 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, згідно з яким викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати є кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2022 році становило 2 481 грн, в 2023 році 2 684 грн. Оскільки шкода, завдана [PERSON] в цьому кримінальному провадженні, становила 2 225 грн, що відповідно до вказаного Закону не несе кримінальної відповідальності, тому воно пілягало закриттю. Ця постанова оскаржена [PERSON] , однак ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2025 у справі №389/1631/25, яка ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.07.2025 (в ЄДРСР за №389/4423/24) залишена без змін, у задоволенні скарги відмовлено. Судами встановлено, що недоліки, які стали підставою скасування першої постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29.10.2024 усунуті, постанова про закриття кримінального провадження від 18.04.2025 містить відомості про усі проведені слідчі дії, надано аналіз всім отриманим доказам, у тому числі тим, на які посилався скаржник у своїй скарзі. Наразі конкретизовано та зазначено фактичні обставини, які встановлені досудовим розслідуванням, належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження, з наданням оцінки слідчим відповідної оцінки, показанням, речам і документам, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, які саме слідчі дії було проведено. Мотиви та висновки слідчого не викликають сумнівів в об`єктивності та неупередженості слідства, а підстави для закриття даного кримінального провадження є переконливими. Слідчим було вжито всіх необхідних заходів для встановлення істини по справі, у тому числі перевірено всі доводи [PERSON] , викладені у численних клопотаннях та скаргах останнього. Таким чином судами встановлено, що під час досудового розслідування досліджено всі обставини вчинення кримінального правопорушення, проведені необхідні слідчі дії, спрямовані на встановлення істини у справі, забезпечено повне та всебічне досудове розслідування. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано суду доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд відхиляє доводи представників відповідачів (поліції та прокуратури) з приводу того, що позивач вже реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди в межах іншої цивільної справі, оскільки поведінку посадових осіб відповідачів в цій справі суд аналізував в межах періоду часу, який не був охоплений висновками суду у справі №389/2573/23. Співставляючи періоди часу, за які позивач просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду, зазначені у справі №389/2573/23, та в цій справі, що розглядається, судом встановлено, що у справі №389/2573/23 [PERSON] відшкодована матеріальна шкода за період з 16.03.2023 до 06.07.2023, в той час як в цій справі позивач вказував на завдання йому моральної шкоди хоча і в межах того самого кримінального провадження, однак за інший період - з 30.08.2023 до 20.09.2023, з 30.11.2023 до 26.12.2023 та з 03.12.2024 до 27.01.2025. Також суд відхиляє доводи представника Казначейства про необхідність виключення його з кола відповідачів, оскільки до Казначейства позивачем не пред`являється жодних самостійних вимог, воно залучене лише з метою подальшого виконання відповідного рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed