Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження №74676358 з примусового виконання наказу господарського суду про стягнення солідарно з [PERSON] та ПрАТ «Амадеус» коштів на користь ПрАТ «Дніпрополімермаш» . В ході перевірки майнового стану боржника було виявлено, що після відкриття господарським судом 04.10.2022 провадження у справі про стягнення коштів, [PERSON] 09.12.2022 подарувала своїй доньці квартиру, будинок та дві земельні ділянки. Зазначає, що ці договори були укладені боржником на шкоду кредитору з метою приховати майно від виконання за його рахунок у майбутньому судового рішення. Просить: 1) визнати недійсним договір дарування квартири від 09.12.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А. В. за реєст. № 2185 та на підставі якого проведено державну реєстрацію прав власності за [PERSON] (номер відомостей про речове право 48735725); 2) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 09.12.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А. В. за реєст. № 2189 та на підставі якого проведено державну реєстрацію прав власності за [PERSON] (номер відомостей про речове право 48737753); 3) визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 09.12.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А. В за реєст. № 2187 та на підставі якого проведено державну реєстрацію прав власності за [PERSON] на житловий будинок (номер відомостей про речове право 48735831) та земельну ділянку кадастровий № 5924785900:13:001:0009 (номер відомостей про речове право 48735917). Ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2024 позовну заяву та подану з нею заяву про забезпечення позову передано за підсудністю д Сумського районного суду Сумської області. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 09.07.2024 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.07.2024 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 19.07.2024 передано справу за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою від 22.08.2024 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 22.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 20.01.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 30.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про залишення без розгляду позову. Ухвалою від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористались. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Пояснив, що відповідачка має двох дітей від різних шлюбів та спірний правочин був укладений з метою забезпечення майнових інтересів спільної з [PERSON] доньки. Незадовго до початку воєнного тану відносини між нею та чоловіком почали погіршуватись, чоловік з початку військової служби у 2022 році перестав проживати разом із родиною та перебуває на службі. Вказані обставини зумовили укладення спірного правочину. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, пояснивши, що відповідачка має сина від попереднього шлюбу. Відповідач перебуває на військовій службі та ризикує життям та здоров`ям. З урахуванням наявності частки відповідача у спільному майні, з метою недопущення обмеження майнових прав доньки, були укладені договори дарування, оскільки матеріальний стан сина дружини має забезпечуватись його батьком, а не за рахунок спільно нажитого майна. У судове засідання представник третьої особи не з`явився. У наданих поясненнях просив здійснювати розгляд справи без участі управління та зазначив, що на час звернення від імені малолітньої [PERSON] її законних представників щодо вчинення правочинів підстави для відмови у наданні дозволу на вчинення правочину у органу опіки та піклування були відсутні. Вважає, що малолітня дитина правомірно набула спірне нерухоме майно. Просить вирішити спірне питання не порушуючи майнові інтереси дитини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). Відповідачка також має сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] (а.с. 194,195 зв.) Ухвалою Господарського суду Сумської області відкрито провадження у справі №920/746/22 за позовом ПрАТ «Дніпрополімермаш» до ПП «Амадеус», [PERSON] про стягнення 3 983 493,84 грн., було призначено підготовче засідання на 15.11.2022 (а.с. 6-7). 09.12.2022 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), 16.06.2020, від імені якої діяв батько [PERSON] укладено три договори дарування нерухомого майна, які посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. Договором, який зареєстрований в реєстрі за №2185 відчужено квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9) Договором, який зареєстрований в реєстрі за №2189 відчужено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер земельної ділянки 5924785900:13:001:0010 (а.с. 10-11) Договором, який зареєстрований в реєстрі за №2187 відчужено житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер земельної ділянки 5924785900:13:001:0010 (а.с. 11-12). На час звернення до суду з позовом вказані об`єкти нерухомого майна належали [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21-23) Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.10.2023 у справі №920/746/22 позов ПрАТ «Дніпрополімермаш» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПрАТ «Амадеус» та [PERSON] 3 218 614,41 грн. основного боргу, 508 314,69 грн. 30% річних, 127 280,87 грн. пені (а.с. 13-19). Відповідно до довідки військової частини від 25.09.2024 [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] з 28.04.2023 (139а). На виконання вказаного рішення видано судовий наказ (а.с. 20). Постановою від 08.04.2024 приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Боруци Т.М. відкрито виконавче провадження ВП №74676358 з примусового виконання наказу №920/746/22 Господарського суду Сумської області (боржник [PERSON] ) (а.с. 20) Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: - особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; - наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); - враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі). У даній справі встановлено, що через два місяці після відкриття провадження у справі №920/746/22 про стягнення з [PERSON] коштів, вона подарувала об`єкти нерухомості, які належали їй на праві власності, своїй малолітній доньці. Рішенням суду у справі №920/746/22 позов було частково задоволено та стягнуто з [PERSON] та ПП «Амадеус» в солідарному порядку кошти в загальному розмірі 3 854 209,97 грн. Укладаючи 09.12.2022 оспорювані договори дарування (через два місяці після відкриття провадження у справі про стягнення з відповідачки боргу) дарувальник передбачала можливе стягнення з неї на користь ПрАТ «Дніпрополімермаш» боргу. У цій справі учасники цивільних відносин (сторони оспорюваного договору дарування) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір дарування) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника. Встановлені судом обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорюваний договір дарування є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору. До обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний відноситься: - момент вчинення договору (09.12.2022, тобто через два місяці після відкриття провадження у справі №920/746/22); - сторони договору (відповідачка подарувала нерухоме майно своїй малолітній доньці); - безоплатність договору; - внаслідок вчинення договору відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника, що порушує майнові інтереси кредитора. Суд відхиляє наведені представниками відповідача доводи стосовно мети правочинів впорядкування майнових питань, враховуючи наявність у відповідачки ще дитини від іншого шлюбу, а також проходження її чоловіком військової служби під час воєнного стану. Як вбачається з копій оскаржуваних договорів, нерухоме майно було придбане відповідачкою у 2019-2020 роках. На час придбання нерухомого майна відповідачі вже перебували у шлюбі (шлюб зареєстровано 01.12.2018), та відповідачка мала дитину від іншого шлюбу (син відповідачки народився у 2010 році). На час придбання земельних ділянок та житлового будинку у відповідачів вже була народжена спільна дитина. З наданих довідок військової частини вбачається, що відповідач [PERSON] проходить військову службу з квітня 2023 року. Суду не надано доказів, що відповідач перебував на військовій службі під час вчинення оскаржуваних правочинів. Отже, наведені представниками відповідачів обставини щодо сімейного стану, наявності дітей від різних шлюбів та проходження військової служби не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з укладенням саме 09.12.2022 договорів дарування та не спростовують установленого судом факту вчинення цих правочинів у період існування реального спору про стягнення з відповідачки значної суми боргу. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання правочинів недійсними. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 10598 грн., тобто ро 5299 грн. з кожного.

Outcome: approved