Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

10 листопада 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, відповідно до якого позивач просила визнати дійсним договір №1-436 від 29 квітня 2002 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного на Універсальній товарній біржі «Миколаївська Нерухомість 2000» між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 29 квітня 2002 року між нею та відповідачами як власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 травня 1995 року, зареєстрованого у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 18 квітня 2002 року в реєстраційній книзі №1 за реєстраційним номером 37 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1-436. Вказаний договір був укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000». Договір сторонами був повністю виконаний, а саме, відповідач звільнив всі приміщення, передав позивачу ключі від них, знявся з реєстрації за вказаною адресою. Позивач у свою чергу передав відповідачу 1700 грн. до підписання договору. Однак, нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою від 26 листопада 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08 січня 2026 року представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву не подали. Третя особа Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000» про дату, час та місце судового засідання повідомлена належно, пояснень чи заперечень суду не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №1-436 від 29 квітня 2002 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору, вказана квартира належала продавцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1995 року, виданого органом приватизації Жовтневого району Миколаївської області, згідно рішення від 26.05.1995 року за №18-А, зареєстрованого у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 18 квітня 2002 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером 37. Відповідно до зазначеного договору продаж квартири вчинено за 1700 грн., що отримані продавцями до підписання договору. Відповідно до п.4 договору, продавці засвідчили, що вони зобов`язуються у термін до 29 квітня 2002 року звільнити квартиру від належного їм майна, здійснити виселення та виписку. Вказаний договір укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000», зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод за №1-436 від 29 квітня 2002 року та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Разом з тим, відповідно до відомостей Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 вересня 2025 року, станом на 28.12.2012 року право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з рішення Третейського суду від 29 квітня 2002 року у справі 31/1-436 договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] №1-436 від 29 квітня 2002 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , визнано дійсним та визнано право власності [PERSON] на зазначений об`єкт нерухомого майна. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири між нею та відповідачами, його виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved