Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

19 листопада 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного між ними 21 червня 2014 року та визначення після розірвання шлюбу місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з ним, як батьком дитини. Обгрунтовано позовні вимоги тим, що 21 червня 2014 року було укладено шлюб між сторонами у справі. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Починаючи з січня 2024 року відповідач систематично вчиняла сімейні сварки, їх погляди на життя та виховання дитини стали суттєво різнитися, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам його та дитини. З серпня 2024 року вони припинили фактично шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Він залишився з дитиною проживати в квартирі своєї матері [PERSON] в м.Кременчук, а відповідач поїхала жити до своїх батьків в Світловодський район. Спір щодо поділу майна між ними відсутній. Так як відповідач має намір зі своїм знайомим виїхати на заробітки до Польщі, то виникло питання щодо визначення місця проживання їх спільної дитини з ним, оскільки донька і так проживає разом з ним після зміни місця проживання відповідачем. Ухвалою від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16 квітня 2025 року судом за власної ініціативи залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. 22 серпня 2025 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та окрім раніше заявленим вимог просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , ним, [PERSON] , як її батьком. Обгрунтовано заяву тим, що мати дитини не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Весь тягар матеріального забезпечення дитини, її виховання та розвитку, несе він один. В зв`язку з чим, він вважає можливим та необхідним подати до суду заяву із вказаною вимогою. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву, в порядку ст.178 ЦУПК України, не скористалася. Ухвалою від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11 грудня 2025 року позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги. Пояснив, що від шлюбу з позивачем має доньку [PERSON] , [INFO] . З літку 2024 року дружина з ними не проживає, поїхала жити до своїх батьків в с.Подорожнє Олександрійського району, а він залишився жити з донькою разом у квартирі своєї матері, в м.Кременчук. Дитина сама вирішила, що буде проживати разом з ним. Було досягнуто домовленостей щодо виховування і утримання дитини. Проте, відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надавала, що змусило його звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. 05 листопада 2025 року судом ухвалено рішення про стягнення аліментів. Вони живуть з донькою лише вдвох. Він має постійне місце роботи. В 2024 році дружина приїхала до дитини на день народження, привітала і більше вони її не бачили, жодної матеріальної допомоги від неї не отримували. Вона інколи телефонує доньці, обіцяє, що приїде в гості, але так нічого і не змінюється. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації та шляхом опублікування на сайті судової влади оголошення про її виклик до суду. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Третя особа [PERSON] 03 квітня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник третьої особи №2 Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився. 11 грудня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, на підставі ст.161 Сімейного кодексу України, вислухав думку малолітньої дитини сторін у справі [PERSON] , [INFO] , яка має повних 11 років, навчається у 6 класі ліцею №25 м.Кременчука. Дитина пояснила, що з літа 2024 року живе лише з батьком. Мама живе окремо, з березня 2024 року. Зараз мама живе за кордоном, в Чехії. Вона їй телефонує приблизно 2 рази на тиждень на вайбер або телеграм. Останній раз вона бачила маму на своє день народження у вересні 2024 року. З того часу з нею спілкувалася лише по телефону. Кошти їй мама ніякі не надсилає. Все що їй потрібно купити оплачує батько. Вона в подальшому хоче жити лише зі своїм батьком. Заслухавши пояснення позивача, думку дитини, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспортів сторін у справі та Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 червня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] з 21 червня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №440. (а.с.7-12, 27) Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка зареєстрована разом з батьком, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9, 13, 14) Фактично позивач разом з донькою проживає у квартирі, яка на праві власності належить його матері [PERSON] . (а.с.15-23) [PERSON] є раніше не судимим, працює фахівцем з продажу у ТОВ «INTER CARS UKRAINE», є військовозобов`язаним, який має бронювання до 17 лютого 2026 року. (а.с.24-26, 47) Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцького міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 21 серпня 2025 року щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . (а.с.84-91, 100-106) Судом встановлено, що подружжя мешкає окремо, шлюбні стосунки припинено з літа 2024 року, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна немає. Згідно ст.ст.104, 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Оскільки, від даного шлюбу сторони мають одну малолітню доньку, доказів того, що відповідач на даний час вагітна не надано, то у відповідності до ст.110 Сімейного кодексу України, позивач мав право на пред`явлення даного позову. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 того ж Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка з урахуванням її згоди та думки, після окремо проживання батьків почала проживати лише разом з батьком. Відповідач виїхала за кордон, до дитини не навідувалася особисто з вересня 2024 року, інколи спілкується з нею засобами мобільного зв`язку. Тобто, з літа 2024 року дитина проживає разом з батьком. З того часу виникла потреба у визначенні місця проживання спільної дитини сторін у справі. Так як, відповідач добровільно заяву про визначення місця проживання дитини з батьком не подавала, позицію щодо наявного спору в цій частині суду не повідомила, то враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Щодо позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] ним, [PERSON] , як її батьком, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення. Оскільки, вказана вимога не містить конкретного періоду часу, з якого позивач самостійно виховує та утримує доньку та не підтверджується жодним із наданих до суду доказом. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що 05 листопада 2025 року судом постановлено рішення про стягнення з матері дитини аліментів на її утримання. Проте, доказів не виконання вказаного рішення суду відповідачем, суду не надано. Тому твердження позивача, що він самостійно, без матері дитини утримує її, без будь-якої добровільної матеріальної допомоги чи примусового стягнення з неї аліментів, суду не надано. Крім того, в судовому засіданні дитина пояснила, що спілкується з матір`ю в телефонному режимі, і позивач даний факт також підтвердив, тому твердження позивача, що відповідач не цікавиться життям дитини і не займається її вихованням, на думку суду, є хибним. Так як постійні дзвінки матері із-за кордону своїй доньці вже підтверджують її небайдуже ставлення до життя дитини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено лише вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише витрати на оплату судового збору за вказані дві вимоги в розмірі 2422 грн. 40 коп. Решта понесених витрат позивачем відносяться за його рахунок.

Outcome: partial