Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

у листопаді 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики №128805 від 18.12.2019 у розмірі 28 374,00 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2423,00 грн та витрати на професійну правничу допомоги в розмірі 5000,00 грн, посилаючись на те, що відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2019 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено договір позики №128805. На підставі договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Ухвалою від 04.11.2025 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 39). У судове засідання сторони вдруге та повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа до електронного кабінету (а.с. 42-45,56-59), відповідач рекомендованим повідомленням, яке 21.11.2025 та 17.12.2025 повернуто з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.46,47,60,61). Позивач у змісті позовної заяви просить розглядати справу без участі представника позивача, в порядку спрощеного позовного провадження, не заперечує проти винесення заочного рішення(а.с.5). Відповідач 19.12.2025 подала заяву про розгляд справи без її участі та позовні вимоги не визнала в повному обсязі (а.с.64,65), у заяві від 19.12.2025 просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові, покликаючись на те, що останній платіж 16.01.2020 року не був здійснений, а тому строк позовної давності сплинув 16.01.2023 року, проте позов поданий лише в 2025 році (а.с.62,63). Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши надані письмові докази. Судом установлено, що 18.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] укладено договір позики №128805, за умовами якого останній надано позику в сумі 6000,00 грн, відсотки за користування позикою 0,01% в день від поточного залишку позики, комісією за користування позикою 1,29% в день від початкового розміру позики (а.с.6-9). Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору (а.с.6). Нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 1.1.3 та 1.1.4). Строк повернення позики 16.01.2020 (п. 1.1.5). Строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором (п. 2.1.) (а.с.6). Згідно з п. 3.4.1 Договору позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п. 1.1.5 Договору повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього (а.с.7). Згідно з п. 5.3 Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення (а.с.7 на зв.). Договір підписано позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «0w679490». За Графіком платежів до Договору позики №128805 від 18.12.2019 сума позики 6 000,00грн, проценти за користування позикою 17,4 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2244,60 грн, термін платежу 16.01.2020, заборгованість за договором позики 8 262,00 грн (а.с.10). Згідно з паспортом позики, тип кредиту позика, сума кредиту 6 000,00грн, строк кредитування до 16.01.2020, мета отримання кредиту на споживчі потреби, процентна ставка 0,01% у день від залишку позики (3,65% річних), 1,29% у день від початкової суми позики (470,85% річних), тип процентної ставки фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: сума позики 6 000,00грн, проценти за користування позикою 17,40 грн, комісійна винагорода за позикою 2244,60грн, термін платежу 16.01.2020, заборгованість за договором позики 8262,00 грн, реальна річна процентна ставка 474,50% річних, порядок повернення позики одноразово 8262,00грн до 16.01.2020. Паспорт містить відмітку про її підпис споживачем [PERSON] електронним підписом «0w679490» (а.с.12-14). 26.01.2020 [PERSON] уклала з ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» додаткову угоду №1, умовами якої внесено зміни до договору позики №128805 від 18.12.2019, зокрема до п.1.1.5 строк повернення позики (термін платежу) 04.02.2020. Позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 04.02.2020 року (п.4.1 додаткової угоди №1) (а.с.10 на зв.). За Графіком платежів до додаткової угоди №1 сума позики 6000,00грн, проценти за користування позикою 5,4 грн, комісійна винагорода за користування позикою 696,60 грн, термін платежу 04.02.2020, заборгованість за договором позики 6702,00 грн (а.с.11). Графік платежів підписаний [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «g9zs38ff». За повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» №128805 від 01.09.2025, адресованого ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», отримувач коштів: [PERSON] , номер транзакції в системі: 1169446480, номер операції: 184117432, дата проведення платежу: 18.12.2019, сума платежу: 6 000,00грн, банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] (а.с.24). Згідно з розрахунком заборгованості з 18.12.2019 по 02.06.2020 за договором позики №128805 від 18.12.2019 укладеним з [PERSON] , вказаний розрахунок проведено за період з 18.12.2019 по 31.07.2025, станом на 02.06.2020 всього нараховано 28516,99 грн (а.с.15-20). Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення кредитного договору, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1ст.625ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним Договором позики позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти та комісію. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. [PERSON] усунулася від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, відсотками та комісією, а тому суд погоджується з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 6702,00 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно додаткової угоди №1 від 26.01.2020, строк повернення позики (термін платежу) - 04.02.2020, плата за користування позикою складається з процентів у розмірі 0,01% в день та комісії у розмірі 1,29% в день від початкового розміру позики. Згідно з п. 3.2.3 Договору позики позичальник має право продовжити строк договору (не більше 3 разів поспіль). Як убачається з додаткової угоди №1 від 26.01.2020 до договору позики №128805 від 18.12.2019, строк повернення позики 04 лютого 2020 року. Таким чином, суд враховує, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Нарахування та стягнення процентів та комісійної винагороди за користування позикою поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Оскільки, за вказаними умовами договору позики та додаткової угоди до нього, сторони погодили строк його дії по 04 лютого 2020 року, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти та комісійну винагороду за користування позикою. Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики №128805 від 18.12.2019 та додаткової угоди №1 від 26.01.2020, станом на 04 лютого 2020 року (останній день строку дії договору позики) становить 6702,00 грн. Доводи відповідача про застосування позовної давності суд відхиляє виходячи з наступного. Ст.ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. 30.03.2020 було прийнято Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30.06.2023. Крім того, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15.03.2022, №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, за яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 14.05.2025, №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, вказаний Закон набрав чинності 04.09.2025. Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2423,00 грн (а.с.10.) До позовної заяви ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» долучено акт №128805 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025, довіреність від 09.07.2025, договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Рудзей Ю.В. (а.с.21,25,26,30). Згідно з договором про надання правничої допомоги між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзей Ю.В., сторони визначили предмет договору у виді юридичної допомоги в обсязі та на мовах, передбачених даним договором.Пунктом 1.1-1.2 Договору визначено види послуг щодо надання правової допомоги (а.с.26). За п. 1.7 даного договору розмір гонорару адвоката визначається за домовленістю сторін та відображається у актах приймання-передачі наданих послуг. Згідно зактом №128805 наданих послуг правничої допомоги від 01.09.2025, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокат Рудзей Ю.В. підтверджують надання правничої допомоги у справі за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до [PERSON] . Всього надано 3 послуги, на які витрачено час: 5 год, вартість наданих послуг 1000 грн та 3000 грн на загальну суму 5000,00 грн (а.с.21). Оскільки позовні вимоги простягнення заборгованості задоволено частково,то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 572,32 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1181,00 грн.

Outcome: partial