Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість в загальній сумі 20348 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування зазначив, що 18.07.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір № 6876225 про надання споживчого кредиту, який відповідач підписав за допомогою одноразового електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф,відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] . Рішенням №251124/1 від 25.11.2024 було змінено найменування з ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в сумі 20348 грн за договором № 6876225 від 18.07..2023 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2023 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6876225 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] (а.с.19-24). Згідно п. 1.2 Договору, на умовах встановлених Договором Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Як вбачається з п.1.3 Договору, сума кредиту складає 10000 гривень; за п.1.4 Договору строк кредиту 360 днів. Згідно умов п.9.2 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Відповідно до п. 1.5.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4 цього Договору; за п.1.5.2 знижена процентна ставка 1,89 % в день; згідно п.1.7 орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 75218,24% річних та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 71542,31 % річних; за п.1.8 орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 81640 грн та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 81540,50 грн. Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 6876225 від 18.07.2023 підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9974 (а.с.23). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, вищезазначений договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених в письмовій формі. Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 03.12.2025 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . По вказаному рахунку було зарахування коштів на суму 10000 грн. від 18.07.2023 року. У листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» зазначено про успішне зарахування коштів на картку № [NUMBER] на суму 10000 грн 18.07.2023 (а.с.70-72). Отже, факт укладення договорів про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Натомість, позичальником умови договору про надання споживчого кредиту належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість. Щодо нарахованих відсотків. Як вбачається з п.1.4 договору про надання споживчого кредиту № 6876225, строк кредиту становить 360 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Авентус Україна» за договором № 6876225 у період з 18.07.2023 по 26.05.2024 загальна заборгованість складає 11194 грн, з них 10000 грн основний борг, 1194 грн - проценти (а.с.30-36). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за договором № 6876225 у період з 28.05.2024 по 12.07.2024 сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами складає 9154 грн. Таким чином, відсотки за кредитом нараховані в межах строку кредитування та на умовах визначених договором. Щодо відступлення права вимоги. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) укладений договір факторингу №27.05/24-Ф відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 6876225 від 18.07.2023. Факт набуття прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» щодо відповідача підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с.12-13). Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Як вбачається з рішення №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 було змінено найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, матеріалами справи підтверджуються обставини щодо переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 6876225 від 18.07.2023, тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується судових витрат, то суд зазначає таке. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Згідно з ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, є малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved