Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на поховання особи, мотивуючи позовну заяву тим, що в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоровя Вінницької міської ради» 21.06.2025 року в умовах лікарні померла пацієнтка [PERSON] , [INFO] , яка лікувалась з діагнозом Геморагічний інсульт у вигляді інсульт-гематоми в басейні правої СМА на грунті гіпертонічної хвороби 3 ст. 21.06.2025 року по заяві доньки померлої [PERSON] розтин померлої не проводився та їй було видано лікарське свідоцтво про смерть №174. Проте, відповідач станом на 21.07.2025 року захоронення матері не здійснила та за відсутності лікарського свідоцтва про смерть поховання не могли здійснити ні сусіди, ні громадські організації.Тому, в серпні 2025 року лікарня звернулася до «Вінницька ритуальна служба «Вічна пам`ять», де позивач є директором, з проханням здійснити захоронення померлої [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] спочатку зверталася до нього з проханням поховати її матір, проте згодом відмовилася та зникла з реєстраційними документами. З метою розшуку відповідача, [PERSON] неодноразово їздив на адресу проживання покійної та дочки, спілкувався з сусідами, які повідомили, що [PERSON] зібрала кошти на поховання та зникла. В зв`язку з виниклою ситуацією позивач прийняв рішення поховати померлу за власний кошт, сподіваючись, що [PERSON] поверне йому кошти. На організацію поховання ним було понесено витрати в загальному розмірі 25000,00 грн. Поховання відбулося 23.08.2025 року на Сабарівському кладовищі м. Вінниці. Враховуючи викладене вище [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати на поховання у розмірі 25000,00 грн., витрати за надання правової допомоги в розмірі 25000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою суду від 20.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позови слід задовольнити з таких підстав. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №174, виданим 21.06.2025 року КНП «ВМКЛ ШМД», [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , померла [INFO] в м. Вінниці в стаціонарі лікарні. Смерть настала внаслідок захворювання: набряк та дислокація головного мозку, геморагічний інсульт у вигляді інсульт-гематоми в басейн правої СМА на грунті гіпертонічної хвороби 3 ст. З відмітки на свідоцтві вбачається, що його отримала [INFO] дочка [PERSON] (а.с. 11-12). В зв`язку з непроведенням захоронення померлої, КНП «ВМКЛ ШМД» 21.07.2025 року звернулось до правоохоронних органів з клопотанням вплинути на [PERSON] або щоб передала лікарське свідоцтво про смерть матері (а.с. 13). Однак, встановити [PERSON] їм не вдалося, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки вона не відповідала (а.с. 14). Вподальшому, 22.08.2025 року КНП «ВМКЛ ШМД» звернулося до директора «Вінницька ритуальна служба «Вічна пам`ять» [PERSON] із проханням здійснити захоронення померлої [PERSON] , оскільки тіло померлої дочка досі не захоронила та померла перебуває у морзі лікарні (а.с. 15). В результаті виниклої ситуації позивачем 23.08.2025 року було здійснене захоронення померлої [PERSON] на кладовищі «Сабарів2» на загальну суму 25000,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком №5058634984, доповненям до договору замовлення, та довідкою «Вінницька ритуальна служба «Вічна пам`ять» №2106-2308 від 23.08.2025 року про здійснення поховання за власні кошти та свідцтвом про поховання (а.с. 16-19, 23). Позивачем вчинялись дії щодо отримання витягу про державну реєстрацію смерті померлої, проте йому було відмовлео через конфіденційність інформації (а.с. 20-22). Також позивачем вчинялись дії досудового врегулювання спору, проте вони залишились без задоволення (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія А №884717 [PERSON] зареєстрованим фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність за №96.03, 47.99, 47.89, 49.39 КВЕД (організація поховання і надання суміжних послуг) (а.с. 26, 27). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Частиною першою статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 Закону «Про поховання та похоронну справу»). Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (частина перша статті 1232 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця не є елементом складу спадщини, тому при його виконанні не застосовується положення статей 1281, 1282 ЦК України, щодо визначення пред`явлення кредитором свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину та обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Тобто здійснення оплати поховання спадкодавця спадкоємцем або іншою особою породжує недоговірне зобов`язальне правовідношення, в якому кредитором виступає особа, котра понесла відповідні витрати, боржником - спадкоємець, який прийняв спадщину (постанова Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 331/727/24). Виходячи з визначення понять «поховання» та «предмети ритуальної належності» [PERSON] витратив на поховання [PERSON] 25000,00 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами. Розмір витрат на поховання, які поніс позивач, відповідачем не спростовується. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правову допомогу, то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №11092501 від 11.09.2025 року (а.с. 28-29), акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 30). Згідно з п. 3.1. договору про надання правової допомоги, вартість послуг становить 25000,00 грн. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: проект однієї позовної заяви до суду, проект одного звернення, комунікація в інтересах замовника. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Згідно з висновком Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved