Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради про визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви вбачається, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5122310100:02:016:0032 та 1/2 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] .Позивач після смерті [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки проживав разом з нею за однією адресою на день її смерті, що підтверджено даними з копії паспортів [PERSON] та [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлої [PERSON] та йому нотаріусом було пояснено, що оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на спадкове майно, необхідні для оформлення спадщини, в тому числі в правовстановлюючому документі не визначена частка земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка залишилася після смерті спадкодавця, це питання вирішується в судовому порядку. Нотаріус зазначив, що за вирішенням даного питання необхідно звернутися до суду. Відсутність у позивача належних правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав. В зв`язку з зазначеним, позивач просив суд: Визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5122310100:02:016:0032 та на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , як за власником та в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі та без присутності позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.05.1974 р., рос. «[PERSON] та рос. [PERSON] » зареєстрували шлюб 07.05.1974 року, про що зроблено актовий запис за № 71. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2025 р., актовий запис № 159 [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] належала 1/1 частина на праві приватної спільної сумісної власності земельна ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5122310100:02:016:0032. Згідно довідки КП КМР «БТІ» № 1012 від 09.12.2025 р. [PERSON] та [PERSON] належить по частці кожному житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 11.02.1980 р. Відповідно до технічного паспорта від 05.12.2025 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 94,4 кв. метра, житлова площа 34,2 кв. метра), літ. Б1 літня кухня, літ. В сарай, літ. Г навіс, літ. Д- сарай, літ. Е сарай, літ. Ж гараж, літ. З літня кухня, літ. И сарай, літ. К сарай, літ. Л убиральня, №1-6;I - надвірні споруди. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 83524390 від 08.12.2025 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] відсутня. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 83524423 від 08.12.2025 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області., вбачається, що інформація у Спадковому реєстрі відносно [PERSON] відсутня. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved