Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

20 серпня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 875,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2332510, який підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн шляхом безготівкового перерахування на рахунок зазначеної ним платіжної картки. 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з реєстром боржників, переданим ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», за відповідачем рахується заборгованість у розмірі: основний борг 9 000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами 31 875,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 1 000,00 грн. Позивачем було направлено відповідачу письмову претензію з вимогою погашення кредитної заборгованості, однак станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена. Процесуальні дії та рішення у справі. 27 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 грудня 2025 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, при цьому 24 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача Відповідач повідомлялась шляхом направлення судових повісток, що підтверджується поштовим повідомленням, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду «вручено особисто» а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до відомостей, отриманих з Державного реєстру (або з витягу про місце проживання), підтверджено зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Судові повідомлення надсилалися на зазначену адресу, проте поштове відправлення було повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, відповідно до правової позиції Верховного Суду, є належним врученням. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи. 09 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит № 2332510 (індивідуальна частина). Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти на умовах, визначених договором, на строк, встановлений пунктом 1.3 договору, у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору, а позичальник повернути отриманий кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, визначеної пунктом 1.4 договору, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі та у строки, встановлені договором (п. 1.1). Загальний розмір кредиту становить 10 000,00 грн (п. 1.2 договору). Кредит надано строком на 30 днів, починаючи з 09 січня 2021 року, та складається з пільгового і поточного періодів (п. 1.3 договору). Рекомендована дата платежу, у яку позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти та комісії, 08 лютого 2021 року. Загальні витрати позичальника за пільговий період становлять 5 500,00 грн, що відповідає 669,00 % річних (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Загальні витрати позичальника за кредитом за весь строк кредитування складають 15 500,00 грн (п. 1.5 договору). Комісія за надання кредиту становить 1 000,00 грн та нараховується одноразово в момент видачі кредиту за ставкою 10 % від суми кредиту (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 4 500,00 грн та нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом у межах пільгового періоду (п. 1.5.2 договору). Кредитні кошти надавались позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок із використанням платіжної картки (п. 2.1 договору). Договором детально врегульовано взаємовідносини сторін, а також погоджено графік платежів. Договір про споживчий кредит № 2332510 від 09 січня 2021 року підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора S26881, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» від 09 січня 2021 року. 09 січня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн згідно з платіжним дорученням № 37251128. ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 2332510 сформовано відомість щоденних нарахувань і погашень за період з 09 січня 2021 року по 24 квітня 2021 року, відповідно до якої: 09 січня 2021 року кредит було надано; у пільговий період до 08 лютого 2021 року проценти нараховувались у розмірі 150,00 грн щоденно; з 09 лютого 2021 року по 25 лютого 2021 року у розмірі 135,00 грн від фактичного залишку кредиту; з 24 лютого 2021 року по 24 квітня 2021 року, після закінчення пільгового періоду, у розмірі 450,00 грн щоденно. Відомості про повне погашення кредитної заборгованості відсутні. Водночас встановлено, що 08 лютого 2021 року [PERSON] сплатила: комісію за пролонгацію у розмірі 1 000,00 грн, частину тіла кредиту у сумі 1 650,00 грн, а також додаткову комісію за пролонгацію у розмірі 1 000,00 грн. 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 68-МЛ, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, визначеними у реєстрі боржників (п. 1.1 договору). Унаслідок відступлення прав вимоги новий кредитор набув усіх прав первісного кредитора, у тому числі права вимагати належного виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами (п. 1.2 договору). Згідно з витягом із реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 68-МЛ від 14 травня 2021 року [PERSON] зазначена під № 2773, кредитний договір № 2332510 від 09 січня 2021 року, дата закінчення договору 08 лютого 2021 року. Сума заборгованості становить: залишок тіла кредиту 9 000,00 грн, залишок процентів 31 875,00 грн, залишок комісії 1 000,00 грн, загальна сума заборгованості 41 875,00 грн. 12 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сформувало та направило на адресу [PERSON] письмову претензію з повідомленням про наявність заборгованості та вимогою її погашення. Застосовані норми права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абз. 1 ч. 2). Законодавець у п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначив, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. В ч. 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). 9. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6). Як зазначено у ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. (ч. 3). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (абз. 1 ч. 12). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Мотиви і висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2332510, який підписаний відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам законодавства щодо укладення електронних договорів. Факт укладення договору, а також отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн підтверджується письмовими доказами, зокрема платіжним дорученням та довідкою кредитодавця. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язувався своєчасно повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії у строки, визначені договором. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Судом також встановлено, що 14 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 68-МЛ, у зв`язку з чим до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2332510. Факт переходу права вимоги підтверджується договором відступлення та витягом із реєстру боржників, у якому зазначено відповідача та розмір заборгованості. Згідно з витягом із реєстру боржників та розрахунком заборгованості, станом на момент звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 41 875,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 31 875,00 грн прострочена заборгованість за процентами, 1 000,00 грн заборгованість за комісією. Надані позивачем докази свідчать про правильність та обґрунтованість нарахування заборгованості, а відповідачем доказів її сплати або заперечень щодо розміру боргу суду не надано. Суд враховує, що позивачем було вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу письмової претензії, яка залишена без задоволення, що свідчить про наявність спору та обґрунтованість звернення до суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач не надав суду доказів того, що кредитні кошти не отримувала, ними не користувалась або що у неї немає заборгованості за вказаним договором. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу суду надав: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акт наданих послуг від 05 серпня 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №3772, ордер про надання правничої допомоги №1381377. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Встановлено, що спір в цій справі не є складним, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача безпосередньо в судових засіданнях участі не брав, справу розглянуто за відсутності представника позивача за його заявою про це. Відтак, заперечення представника відповідача про те, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. є завищеною, не співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і витраченого для цього часу, є обґрунтованими та заслуговують на увагу. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 3000, 00 грн., як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи.

Outcome: approved