Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Мереф`янської міської ради Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/50 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що з 1950 року він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . З 10 вересня 1985 року його було зареєстровано за вказаною адресою. Разом із ним у зазначеному будинку проживали його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , яка не проживає в будинку з 2000 року. 29 березня 1994 року позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набув право власності на 18/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1200 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 29 липня 1994 року [PERSON] на підставі договору дарування прийняв у дар 18/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1200 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У зв?язку з чим, з 1994 року позивач має право приватної власності на 18/50 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований за вказаною вище адресою. Власником іншої частки зазначеного житлового будинку була лише [PERSON] , яка постійно і проживала в даному будинку, остання отримала 31/50 частку такого будинку на підставі договору дарування частини будинку від 12.12.1998 року. Після смерті [PERSON] зазначену частку будинку успадкувала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Будь - які інші особи, починаючи з 1985 року (моменту фактичної реєстрації позивача) та по сьогоднішній день, у такому будинку не проживали. Будинок має та завжди мав лише два виходи, одним з яких завжди користувався лише позивач, а другим - відповідач 1. Так, у фактичному користуванні позивача (з 1950 року) та власності (з 1994 року) перебуває: житловий будинок: літ. «А-1»: дерево, обкладене цеглою. Опис: житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 50, 90 кв.м., загальною площею 85, 80 кв.м., надвірні будівлі: вбиральні літ. «Р», сараї літ. «М», літня кухня: літ. «Г», теплиця: літ. «Т», колодязь літ. «К», гаражі: літ. «Л», огорожа No 3, 4, 6, 7, 8, колонки: літ. «К1», вигрібні ями: літ. «Я». У фактичному користуванні відповідача 1 перебуває: житловий будинок: літ. «Д-1» гібсоблок, обкладений цеглою. Опис: житловий будинок літ. «Д-1», житловою площею 57, 70 кв.м., загальною площею 104, 8 та надвірні будівлі: вбиральні: літ. «У », сараї: літ. «Ж», літній душ літ. «Е», гаражі літ. «В», погріб літ. «з», огорожа No 1, 2, 5, колонки літ. «К2», вигрібні ями: літ. «С1». Тобто, з моменту фактичної реєстрації в спірному будинку (з 1985 року), позивач завжди був впевнений, що такий будинок має лише двох власників, які фактично ним завжди користувалися. У червні 2021 року позивач дізнався від відповідача 1 про її бажання продати належну їй частку вказаного житлового будинку, у цей же період позивачу й стало відомо, що є ще один, окрім відповідача 1, власник такого будинку, а саме 1/50 його частки. При цьому, весь час проживання в спірному будинку позивач був впевнений, що лише він та [PERSON] , частку якої спадкувала відповідач 1, були єдиними власниками такого будинку.У зв?язку з чим, з метою встановлення інформації про власника 1/50 частки даного будинку, позивач звернувся до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого було встановлено, що відсутня інформація щодо такого власника. Після чого, з метою отримання вказаної інформації, позивач звернувся до Виробничого - комерційного підприємства «Служба замовника» з відповідним запитом. Отримавши відповідь позивач зрозумів, що власником 1/50 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі рішення народного суду Харківського району від 05.04.1984р., справа М02-803/1984, та визначення народного суду Харківського району від 26.04.1984р., справа No2-803/1984. Проте, вказана особа взагалі невідома позивачу, ані особисто, ані зі слів, вона ніколи не проживала в зазначеному будинку (принаймні з 1950 року), не проживали в такому будинку й будь-які інші особи, зокрема, родичі останньої, правонаступники, тощо. Отже, з 1994 року позивач добросовісно заволодів частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у тому числі 1/50 часткою житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, відкрито та безперервно користується цим майном вже більше тридцяти років, здійснює ремонтні роботи, несе всі витрати, пов?язані з обслуговуванням вказаного нерухомого майна, сплачує послуги по електропостачанню, газопостачанню, водовідведенню та утриманню будинку. Таким чином, враховуючи всі вище зазначені обставини, позивач вважає, що має право набути право власності на 1/50 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку набувальної давності. Ухвалою Харківського районного суду від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.12.2021 року витребувано з Харківського відділу ДРАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) належним чином засвідчену копію актового запису про смерть [PERSON] 1889 року народження. З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2023 року зазначену цивільну справу - передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.08.2024 року провадження у справі було відкрито і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.06.2025 року замінено відповідача по справі [PERSON] на належного [PERSON] . Витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву оригінал або належним чином завірену копію інформаційної довідки та/або Витягу зі Спадкового реєстру про наявність або відсутність заповіту, заведеної спадкової справи, виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 1889 року народження. Ухвалою Харківського районного суду від 24 листопада 2025 року підготовче засідання закрите і справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Від позивача надійшла до суду заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, а судове засідання проводити без позивача та його представника. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про визнання позову і розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Мереф`янської міської ради в судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнають. Вивчивши матеріали справи, суд встанови наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.1994 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Богуновою Н.В., [PERSON] прийняв у спадщину 18/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 29.07.1994 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Поляковою Л.О., [PERSON] прийняв у дар 18/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Виробничо-комерційного підприємства «Служба замовника» за №21 від 30.06.2021, згідно архівних реєстраційних матеріалів станом на 31.12.2012 року, право приватної власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: -в 18/50 частинах за [PERSON] на підставі договору дарування від 29.07.1994 р. №1-2335, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району, та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.03.1994 №2-1144, посвідченого Першою держнотконторою Харківського району; -в 31/50 частинах за [PERSON] на підставі договору дарування частини будинку від 12.12.1998 №1546, посвідченого Цидибрагою С.О. приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу, -в 1/50 частині за [PERSON] на підставі рішення народного суду Харківського району від 05.04.1984 р., справа №2-803/1984 та визначення народного суду Харківського району від 26.04.1984 року, справа 2-803/1984. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2021, номер довідки 273000648, за [PERSON] зареєстроване право власності на 18/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування серія та номер 1-2335, виданого 29.07.1994 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Поляковою Л.О., 18/100 домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2-1144, виданого 29.03.1994 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Богуновою Н.В., а 31/50 вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом серія та номер 109, виданий 05.03.2020 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Поляковою Л.О. Відповідно до Акту депутата Мереф`янської міської ради Хихлі Л.М. від 08.07.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] . Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.11.2021, номер довідки 282903954, за [PERSON] зареєстроване право власності на 18/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування серія та номер 1-2335, виданого 29.07.1994 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Поляковою Л.О., 18/100 домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2-1144, виданого 29.03.1994 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Богуновою Н.В., а 31/50 вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування серія та номер 978, виданий 30.10.2021 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. Відповідно до інформації з Харківського обласного державного нотаріального архіву від 25.09.2025 №1974/01-15 про наявність або відсутність заповіту, заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] 1889 року народження, така інформація в Спадковому реєстрі відсутня. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволодів 1/50 частки нерухомого майна, продовжує відкрито, безперервно володіти 1/50 часткою домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] понад десять років, тому у позивача виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України. Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволодів спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеним домоволодінням, власник частки якого відсутній. На підставі викладеного та

Outcome: approved