Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

13.06.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданих забезпеченням позову в розмірі 533 825,00 грн. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №522/15106/18 за позовом [PERSON] (фізична особа-підприємець) до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення орендованого майна, в рамках якої за заявою [PERSON] судом було постановлено ухвалу від 22.08.2023 року якою заяву [PERSON] задоволено та забезпечено позов по справі у справі № 522/15106/18 шляхом накладення арешту на земельні ділянки, власником яких є [PERSON] , а саме: на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0098, площею 0,0137 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0093, площею 0,0124 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0092, площею 0,0111 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Хоча, як вказує представник позивача, [PERSON] під час розгляду судом вказаної заяви заперечував проти задоволення відповідної заяви, зазначав, що у нього достатньо майна для виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки окрім вказаних трьох земельних ділянок, на які позивач просила накласти арешт, у власності [PERSON] було ще 16 земельних ділянок. Однак, вказані пояснення не були прийняті до увагу. Представник позивача вказує, що ним в межах розгляду справи №522/15106/18, оскаржувалась в апеляційному порядку відповідна ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2023 року по справі №522/15106/18, однак залишена без змін. 06.11.2023 року представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про зміну забезпечення, з посиланням на те, що стосовно земельних ділянок, на які накладено арешт вже зареєстровані будівельні паспорти, тобто отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. Після проведення будівельних робіт та завершення будівництва вказані об`єкти нерухомості мають бути відчужені на користь інших фізичних та юридичних осіб. Відповідач [PERSON] має певні зобов`язання щодо вказаних земельних ділянок, та у разі продовження арешту на ці ділянки, ним будуть понесені значні збитки, що зумовить звернення до суду з заявою про застосування зустрічного забезпечення. У даній заяві, [PERSON] просив змінити забезпечення позову, шляхом зняття арешту з вказаних вище земельних ділянок, та накладення арешту на іншу земельну ділянку з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», площею 0,1257 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський р., Авангардівська селищна рада, масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , кадастровий №5123755200:002:004:0262. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 36В-231025-002 від 25.10.2023 року ринкова вартість зазначеної земельної ділянки склала 4 350 590 (чотири мільйони триста п`ятдесят тисяч п`ятсот дев`яносто гривень 00 коп.), що є більше ніж пред`явлені позовні вимоги. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про зміну забезпечення, і ухвалою Приморського районного суду від 05.12.2024 р. суд відмовив в задоволенні даної заяви про зміну забезпечення. Приймаючи вказані обставини, представник позивача посилається на те, що внаслідок застосування судом вказаних заходів забезпечення позову за заявою [PERSON] , [PERSON] зазнав збитків в сумі 538825,00 грн., що обумовлено наступним. Так, як стверджує представник позивача, 14.07.2023 року [PERSON] було укладено договір про спільне будівництво між [PERSON] та ТОВ ««БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП»», за умовами якого сторони домовились про спільне будівництво житлових будинків на 13 земельних ділянках, кадастрові номери: 5110136900:27:001:0087, 5110136900:27:001:0088, 5110136900:27:001:0089, 5110136900:27:001:0090, 5110136900:27:001:0091, 5110136900:27:001:0092, 5110136900:27:001:0093, 5110136900:27:001:0094, 5110136900:27:001:0095, 5110136900:27:001:0096, 5110136900:27:001:0097, 5110136900:27:001:0098, 5110136900:27:001:0100. [PERSON] у спільне будівництво є передання належних йому на праві власності земельних ділянок, що перераховані вище. Вкладом другої сторони є фінансування робіт з проектування, авторського та технічного нагляду та підрядних робіт з будівництва будинків. Після завершення будівництва сторони мали розподілити між собою результат спільного будівництва з огляду на встановлені ними частки у спільному будівництві. За умовами вказаного договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання передати під будівництво відповідні земельні ділянки та гарантував, що вони є вільними від будьяких заборон чи спорів з боку третіх осіб. У відповідності до п. 4.8 зазначеного договору [PERSON] зобов`язався забезпечити відсутність на протязі дії договору будьяких арештів чи інших обмежень на переданих у будівництво земельних ділянках. За порушення даної умови, незалежно від вини [PERSON] , останній несе відповідальність за наявність арештів на земельних ділянках у вигляді сплати штрафу в розмірі 1000 дол. США за кожен місяць накладення арешту на кожну із земельних ділянок, на які накладені арешти, але не більше ніж 10 000 дол. США. Крім того, у разі не зняття відповідних арештів на протязі 6 місяців ТОВ «Білд Констракшн Груп» вправі розірвати договір з покладенням на [PERSON] понесених збитків. 01.11.2023 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» направило на адресу [PERSON] претензію, відповідно до якої повідомило про зупинення фінансування робіт з виготовлення проектної документації та вимагало сплати штрафу в розмірі гривневого еквіваленту 10 000 дол. США за порушення умов договору, а також наполягало на здійсненні зі сторони [PERSON] всіх можливих дій для зняття відповідних арештів. У зв`язку з цим, як вказує представник позивача, [PERSON] звертався до суду з заявою про зміну заходів забезпечення позову в межах справи №522/15106/18, однак внаслідок непогодження зі сторони позивача, суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання (ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року). 21 лютого 2024 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» направило на адресу [PERSON] заяву про розірвання договору, сплату неустойки та компенсації збитків, посилаючись на те, що станом на 20.02.2024 року не усунуто порушень договору, арешти з земельних ділянок не зняті, ТОВ «Білд Констракшн Груп» вбачає очевидну неможливість виконання договору у встановленому в ньому строки та неможливість досягнення мети договору. З огляду на розірвання Договору, ТОВ «Білд Констракшн Груп» вимагало сплатити на протязі 10 днів з дати отримання даної заяви на користь ТОВ «Білд Констракшн Груп» - неустойку в розмірі 10 000 дол. США за курсом НБУ на день сплати та компенсувати ТОВ «Білд Констракшн Груп» - збитки, пов`язані з розірванням Договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року в розмірі 3 000 000 грн. 27 лютого 2024 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «Білд Констракшн Груп» відповідь на заяву, в якій повідомив, що на даний час, у справі, по якій було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, що є об`єктом будівництва за договором про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року судом першої інстанції прийнято рішення про відмову в задоволенні позову та про скасування заходів забезпечення позову. Однак вказане рішення наразі оскаржується позивачем в апеляційному порядку, у зв`язку з чим є неможливим реалізація ухвали про скасування заходів забезпечення позову. [PERSON] вказав, що зазначена сума коштів (а саме неустойка в розмірі гривневого еквіваленту 10 000 дол. США та збитки в розмірі 3 000 000 грн.) є значною для нього сумою коштів та він не в змозі наразі виконати її добровільно. З врахуванням зазначених обставин, [PERSON] просив зменшити розмір грошових коштів до суми в розмірі 10 000 дол. США в якості неустойки та 150 000 грн. збитків. 4 березня 2024 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» направило на адресу [PERSON] відповідь на заяву щодо зменшення розміру штрафних санкцій та збитків у зв`язку з розірванням договору, у якій повідомили, що ТОВ «Білд Констракшн Груп» готове пристати на пропозицію щодо мирного врегулювання наслідків розірвання договору та сплати у зв`язку з цим штрафних санкцій і збитків за умови внесення на рахунок ТОВ «Білд Констракшн Груп» грошових коштів в сумі 10 000 дол. США за курсом НБУ станом на день сплати в якості неустойки та часткового відшкодування збитків в сумі 150 000 грн. до 15 березня 2024 року. В такому випадку ТОВ «Білд Констракшн Груп» буде вважати зобов`язання [PERSON] , що виникли за договором про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року виконаними, та не буде мати будь-яких претензій майнового характеру в подальшому. 12.03.2024 р. [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Білд Констракшн Груп» 383 825,00 грн. в якості сплати неустойки в розмірі 10 000 дол. США за курсом НБУ на день сплати та 19.03.2024 року [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Білд Констракшн Груп» грошові кошти в сумі 150 000 грн. в якості обумовленої сторонами компенсації збитків внаслідок розірвання договору. Таким чином, представник позивача вказує, що внаслідок застосування заходів забезпечення позову у справі № 522/15106/18 за заявою [PERSON] , позивач [PERSON] зазнав збитків в розмірі 533 825,00 грн., що зумовило його звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 року, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Федчишеній Т. Ю. 25.06.2025 року позивачем також було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. У відповідності до протоколу передачі судової справі раніше визначеному складу суду від 25.06.2025 року, справу за вказаною заявою розподілено головуючому судді Федчишеній Т. Ю. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 25.06.2025 року матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди передано за територіальною юрисдикцією до Київського районного суду міста Одеси. Також, ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 25.06.2025 року матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] про забезпечення позову передано за територіальною юрисдикцією до Київського районного суду міста Одеси. 30.07.2025 року матеріали цивільної справи №522/13353/25-Е надійшли до Київського районного суду міста Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу №522/13353/25-Е (провадження №2/947/4956/25) на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л. В. У відповідності до протоколу передачі судової справі раніше визначеному складу суду, справу №522/13353/25-Е за заявою провадження №2-з/947/293/25 розподілено головуючому судді Калініченко Л. В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31.07.2025 року призначено заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди, до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 серпня 2025 року о 14 годині 00 хвилин, з викликом позивача по справі. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.08.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання. За наслідком розгляду заяви позивача про забезпечення позову, 05.08.2025 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою заяву позивача - [PERSON] , подану через адвоката Цвігуна Віталія Васильовича, про забезпечення позову по справі задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №522/13353/25-Е за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, а саме: накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 943881951101, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). 09.10.2025 року судом було ухвалено закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 17.10.2025 р. від представника відповідача адвоката Хаджи І.Д. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. На підставі вказаної заяви представнику [PERSON] було надано доступ до матеріалів електронної справи № 522/13353/25-Е. У відповідності до наявних в матеріалах справи документів довідко про доставки електронних документів, вбачається, що до електронного кабінету представника відповідача 21.10.2025 року у тому числі були доставлені: копія позовної заяви з копіями усіх додатків до неї, копія ухвали про відкриття провадження у справі, судові повістки. У визначений судом в ухвалі суду від 01.08.2025 року процесуальний п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, представником відповідача не реалізовано своє процесуальне право з його подання до суду, як і не надано станом на час розгляду справи і ухвалення даного рішення суду. 20.11.2025 р. від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на перебування у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами, очікувана дата пологів 24.11.2025 р. просила надати час [PERSON] на пошук нового представника. Клопотання представника відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 18.12.2025 р. У судове засідання 18.12.2025 р. прибув представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Сторона відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Одночасно судом враховано, що матеріали справи не містять доказів на припинення повноважень [PERSON] , як представника [PERSON] . Згідно із ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України судом не встановлені. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 18.12.2025 року за відсутності відповідача по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 30.12.2025 року о 10 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Судом з поданих позивачем до суду доказів встановлено наступне. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №522/15106/18 за позовом [PERSON] (фізична особа-підприємець) до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення орендованого майна, в якій позивачка просила суд стягнути з [PERSON] у відшкодування вартості на поліпшення орендованого майна кошти у розмірі 3136294,68 грн., стягнення пені у розмірі 96000 грн. та штрафу у розмірі 100000 грн., збитків (упущеної вигоди) у розмірі 455838,40 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2023 року у клопотанні представника ФОП [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено. Позов ФОП [PERSON] залишено без задоволення. [PERSON] будучи не згодним з обґрунтуванням суду першої інстанції і вказаному рішенні суду щодо відхилення позовних вимог, звернувся з відповідною апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.09.2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] задоволено частково. Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця [PERSON] задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення залишено без змін. Отже, за наслідком розгляду цивільної справи №522/15106/18 за позовом [PERSON] (фізична особа-підприємець) до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення орендованого майна, наявне судове рішення рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20.12.2023 року, змінене постановою Одеського апеляційного суду від 26.09.2024 року, яке набрало законної сили 26.09.2024 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також з поданих до суду доказів, судом встановлено, що в межах розгляду вказаної цивільної справи № 522/15106/18, 09.08.2023 року від представника позивача [PERSON] адвоката Возіяна А.А. до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на земельні ділянки, власником яких є відповідач [PERSON] , а саме: - на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0098, площею 0,0137 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0093, площею 0,0124 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:001:0092, площею 0,0111 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Цвігун В.В. проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з його необґрунтованістю. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 22.08.2023 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу по справі № 522/15106/18, якою клопотання представника [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] (фізична особа-підприємець) до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача фізична особа-підприємець [PERSON] , про відшкодування вартості витрат на поліпшення орендованого майна, стягнення штрафу, пені, збитків та моральної шкоди, - задоволено. Вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт: - на земельну ділянку площею 0,0137 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:27:001:0098, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - на земельну ділянку площею 0.0124 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:27:001:0093, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - на земельну ділянку площею 0.0111 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:27:001:0092, площа, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). [PERSON] будучи не згодним з вказаною ухвалою суду, через представника звернувся з відповідною апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду від 22.08.2023 року. За наслідком розгляду вказаної апеляційної скарги, 08.11.2023 року Одеським апеляційним судом було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року залишено без змін. Вказаною постановою у тому числі встановлено, що щазначені обставини підтверджують, що надані [PERSON] на підтвердження заявлених вимог докази - договірна ціна, акти виконаних робіт, та, відповідно, і сам договір підряду разом із квитанціями, були створені після 25.07.2017 року, тобто значно пізніше дат, якими ці документи датовані, а також пізніше періоду проведення будівельних робіт. Вказані факти, на переконання колегії суддів, є доказами недобросовісних дій позивача, а також є підставою для визнання вищевказаних доказів неналежними. Не містять матеріали справи і доказів того, що позивачем укладено договір підряду з особою, яка взагалі мала право на проведення будівельних робіт. Не надано суду і проекту таких робіт - адже якщо позивач стверджує, що такі будівельні роботи є невід`ємними від нежитлового приміщення, то за вимогами діючого законодавства у галузі державних будівельних норм та стандартів вони мали проводитися за затвердженим в установленому законом порядку проектом. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про недоведеність позивачем [PERSON] здійснення витрат на проведення будівельних робіт за власний кошт. Також суд апеляційної інстанції у вказаній постанові дійшов до висновку, що надавши належну оцінку всім фактичним обставинам та доказам у справі, доводам і запереченням сторін щодо відсутності доказів на підтвердження понесення позивачем майнових втрат - упущеної вигоди, колегія суддів доходить до висновку, що ФОП [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що нею не отримані доходи у визначеному позивачкою розміру за період з березня 2018 року по 22.08.2018 року, і таке сталося саме вини [PERSON] , а отже, відсутні підстави до задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 455838,40 грн. Також встановлено, що на підтвердження вказаних незаконних дій відповідача [PERSON] не надано належних доказів, а також не наведено доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та спричиненням моральної шкоди позивачці, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, пред`явлені до [PERSON] 06.11.2023 року в межах розгляду цивільної справи №522/15106/18 заявник адвоката Цвігун В.В. 06.11.2023 звернувся до Приморського районного суду міста з заявою про зміну забезпечення, а саме зняти арешт з земельної ділянки, площею 0,0137, розташовану за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0124 га [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0111 га [ADDRESS] , що був накладений ухвалою від 22.08.2023 та накласти арешт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0, 1257 га, яка розташована за адресою: Одеська обл., Овідідопольський р., Авангардівська селищна рада, масив [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, що стосовно арештованих земельних ділянок отримано дозвіл на виконання будівельних робіт та після їх проведення земельні ділянки мають бути відчужені, адже відповідача [PERSON] має певні зобов`язання, у разі продовження арешту на земельні ділянки відповідач понесе значні збитки. У власності відповідача є 19 земельних ділянок, більшість з яких набуті після відкриття провадження, що свідчить про те, що він немає наміру вчиняти дії, які утруднять виконання рішення. Ринкова вартість земельної ділянки на яку представник відповідача просить накласти арешт, знявши з інших, є більшою ціни позову. Ухвалою Приморського районного суду від 05.12.2023 р. відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про зміну заходів забезпечення позову з арешту вказаних вище земельних ділянок на арешт іншої земельної ділянки. 21.12.2023 надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 22.08.2023. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29.12.2023 року заяву представника [PERSON] [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року, якою було накладено арешт на: земельну ділянку площею 0,0137 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:27:001:0098, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); земельну ділянку площею 0,0124 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:27:001:0093, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); земельну ділянку площею 0,0111 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:27:001:0092, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). У березні 2024 року представник [PERSON] звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою від про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі, посилаючись на те, що наявні підстави для застосування зустрічного забезпечення для відшкодування збитків [PERSON] , яких зазнає відповідач у зв`язку із невиконанням зобов`язань перед ТОВ «Білд Констракшн Груп». Постановою Одеського апеляційного суду від 19.04.2024 року у задоволенні заяви представника [PERSON] про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , третя особа: фізична особа-підприємець [PERSON] , про відшкодування вартості на поліпшення орендованого майна, стягнення штрафу, пені, збитків та моральної шкоди, - відмовлено, з посиланням на те, що вимоги заяви про застосування зустрічного забезпечення для відшкодування збитків [PERSON] шляхом зобов`язання [PERSON] внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 533825 грн., які не є предметом позову у даній справі про відшкодування вартості на поліпшення орендованого майна, стягнення штрафу, пені, збитків та моральної шкоди, - є безпідставними. Роз`яснено, що у разі, якщо заявник вважає, що його права порушені діями [PERSON] , останній не позбавлений передбаченого законом права звернутися до суду першої інстанції із відповідними позовними вимогами. Також судом встановлено, що представник ФОП [PERSON] звертався з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 29.12.2023 року по справі №522/15106/18 та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.09.2024 року апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2023 року залишено без змін. Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. За наслідком чого, судом було перевірено та встановлено наявність оприлюднених у Єдиному державному реєстрі судових рішень текстів вказаних судових рішень по справі №522/15106/18, які відповідають наданим до суду копіям цих судових рішень та набрання ними законної сили. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. За наслідком викладеного, в силу положень процесуального законодавства, оскільки вищевказані судові рішення ухвалені по справі №522/15106/18, набрали законної сили, стосуються сторін в даній справі, суд не піддає сумніву встановлені в їх мотивувальній частині обставини, які в свою чергу також не спростовувались сторонами в цій справі, за наслідком чого вище встановлені судом обставини є доведеним обставини і додатковому доказуванню не підлягають. Так, в даній справі позивач [PERSON] зазначає, що вжитими судом за клопотанням [PERSON] на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року заходами забезпечення позову по справі №522/15106/18, у виді накладеного арешту на належні [PERSON] земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] , йому як власнику цих ділянок були завдані збитки. Як вже судом встановлено, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18, за заявою [PERSON] були вжити заходи забезпечення її позову до [PERSON] , шляхом накладення арешту на: - земельну ділянку площею 0,0137 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:27:001:0098, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - земельну ділянку площею 0,0124 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110136900:27:001:0093, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - земельну ділянку площею 0,0111 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:27:001:0092, власником якої є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Належність [PERSON] вказаних земельних ділянок, станом на час вжиття вказаних заходів забезпечення позову підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №343377725 від 18.08.2023 року. З поданих до суду доказів також вбачається, що до вжиття вказаних заходів забезпечення позову, 14.07.2023 року між [PERSON] , як Сторона 1 за договором, та ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП», код ЄДРПОУ 41521618, як Сторона 2 за договором, було укладено договір про спільне будівництво, за умовами якого сторони домовилися про спільне будівництво комплексу житлових будинків за адресою: [ADDRESS] , на земельних ділянках, що належать на праві власності Стороні-1 шляхом здійснення вкладу у будівництво та кінцевий результат кожної з сторін (без об`єднання вкладів) згідно розподілу функцій між сторонами за даним договором. Відповідно до пункту 1.3. договору, будівництво буде здійснюватися на земельних ділянках з кадастровими номерам: 5110136900:27:001:0087, 5110136900:27:001:0088, 5110136900:27:001:0090, 5110136900:27:001:0091, 5110136900:27:001:0092, 5110136900:27:001:0093, 5110136900:27:001:0094, 5110136900:27:001:0095, 5110136900:27:001:0096, 5110136900:27:001:0097, 5110136900:27:001:0098, 5110136900:27:001:0100. За пунктом 1.4 договору, всі житлові будинки, що мають бути побудовані на перелічених в цьому пункті земельних ділянках складають один спільний Об`єкт будівництва (далі Об`єкт). Будівництво Об`єкту в за цим Договором проводиться на підставі: Будівельних паспортів, які передаються за актом приймання-передачі від Сторони-1 до Сторони-2. У відповідності до положень пунктів 2.4-2.6 договору, Сторона-1 є власником земельних ділянок за адресою, визначених в п. 1.3 цього договору, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надання права на забудову цих земельних ділянок є вкладом Сторони-1. Сторона-2 фінансує та забезпечує здійснення авторського та технічного нагляду за будівництвом Об`єкта, а також забезпечує фінансування виконання будівельних робіт (генерального підряду). Сторона-2 приймає на себе функції (повноваження) Замовника будівництва Об`єкта, окрім тих що відповідно до вимог чинного законодавства та умов даного Договору покладено на Сторону-1. За пунктом 3.8 договору, за загальним правилом Сторони домовилися, що після виготовлення технічних паспортів на Об`єкт, кожній із Сторін підлягає до виділу в натурі частина Об`єкту в процентному відношенні, що дорівнює паю Сторони. Відповідно до пункту 4.1 Договору, Сторони зобов`язані належним чином виконувати обов`язки за Договором незалежно від того, в якому розділі Договору або додаткових угод до нього вони викладені. Відповідно до пунктів 4.5-4.8 Договору сторони обумовили, що: - Кожна із Сторін має право вимагати від іншої Сторони виконання обов`язків, передбачених Договором і додатковими угодами до нього. - Сторона-1 відповідальна за передання Стороні-2 земельних ділянок, на яких заплановано будівництво будинків у відповідності до п. 1.2 цього Договору. Сторона-1 гарантує, що ці земельні ділянки перебувають у її особистій власності, нікому не продані, не подаровані, щодо них відсутні права третіх осіб, під забороною (арештом) не перебувають. - Сторона-1 не вправі до закінчення строку дії цього договору відчужувати будь-яким чином земельні ділянки, визначені в п.1.2 цього договору без погодження зі Стороною-2, так само забороняється передання їх у заставу, внесення в статутний капітал юридичної особи чи передання в оренду. - Сторона-1 повинна забезпечити на протязі дії цього договору відсутність будь-яких обмежень щодо земельних ділянок, визначених в п.1.2 цього Договору, в тому числі відсутність будь-яких арештів чи заборон. За умовами пунктів 6.4-6.5 Договору, Сторонами цього правочину обумовлено, що: - У разі порушення Стороною-1 п. 4.8 цього договору, незалежно від її вини, Сторона-1 сплачує на користь Сторони-2 - штраф в розмірі гривневого еквіваленту 1000 дол. США за кожен місяць наявності зареєстрованих у встановленому законом порядку арештів чи заборон за кожну із земельних, ділянок, на які накладені арешти, але не більше 10 000 дол. США. При цьому, Сторона- 2 вправі призупинити фінансування та/або будівництво Об`єкту на час, протягом якого на будь- якій земельній(их) ділянці(ах) з переліку, визначених в п. 1.2 -цього Договору, зареєстроване відповідне обтяження (арешт, заборона). (пункт 6.4); - У разі, якщо будь-які обтяження земельних ділянок, що були накладені під час дії цього Договору, не будуть зняті на протязі 6 місяців з дня їх накладення, Сторона-2 вправі розірвати Договір в односторонньому порядку з покладанням на Сторону-1 всіх понесених збитків, в тому числі витрат понесених на проектування, фінансування будівництва, фінансування авторського та технічного нагляду. Окремо від компенсації збитків, Сторона-2 також зобов`язується сплатити на користь Сторони-1 штраф в розмірі 10 000 дол. США. (пункт 6.5). 17.07.2023 року між [PERSON] та ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП» укладено Акт приймання-передачі будівельного майданчику та дозвільної документації, за умовами якого сторони засвідчили, у тому числі що, на виконання умов договору про спільне будівництво від 14.07.2023 року [PERSON] передав, а ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП» прийняло будівельний майданчик та дозвільну документацію щодо земельних ділянок, за переліком зазначеним у пункті 1.3. Договору про спільне будівництво від 14.07.2023 року. Отже, предметом вказаного договору про спільне будівництво від 14.07.2023 року, у тому числі були належні [PERSON] земельні ділянки, щодо яких вжито ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року заходи забезпечення позову по справі №522/15106/18, за заявою [PERSON] , шляхом накладення на них арешту. Як вбачається, вказаний договір про спільне будівництво від 14.07.2023 року було укладено [PERSON] щодо належних йому на праві власності земельних ділянок, за адресою: [ADDRESS] , 12-Д, 12-Є, до вжиття щодо них заходів забезпечення позову, а відтак зобов`язання у [PERSON] за договором про спільне будівництво від 14.07.2023 року перед ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП» виникло до постановлення вжиття на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року заходів забезпечення позову за заявою [PERSON] по справі №522/15106/18. Виходячи з умов договору про спільне будівництво від 14.07.2023 року вбачається, що з урахуванням того, що ТОВ «Білд Констракшн» зобов`язалось розробити проектно-кошторисну документацію і збудувати на земельних ділянках будинки, які в подальшому мали бути розподілені між сторонами договору, [PERSON] за п. 4.8 зазначеного договору зобов`язався забезпечити відсутність на протязі дії договору будь-яких арештів чи інших обмежень на переданих у будівництво земельних ділянках. 01.11.2023 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» направило на адресу [PERSON] претензію за вих. №168, відповідно до якої повідомило про зупинення фінансування робіт з виготовлення проектної документації та вимагає сплати штрафу в розмірі гривневого еквіваленту 10 000 дол. США за порушення умов договору, що полягає у накладення арештів на земельні ділянки, у тому числі земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18. Також у вказаній вимозі, ТОВ «Білд Констракшн Груп» висловило [PERSON] вимогу про здійснення [PERSON] всіх можливих дій для зняття відповідних арештів. Приймаючи встановлені судом обставини, вбачається, що звернення представника [PERSON] в рамках розгляду цивільної справи №522/15106/18 з заявою про зміну заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18, мало місце 06.11.2023 року, тобто після скерування ТОВ «Білд Констракшн Груп» вимоги претензії від 01.11.2023 року за вих. №168 до [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про вчинення з боку [PERSON] дій на виконання умов договору та вимоги ТОВ «Білд Констракшн Груп» від 01.11.2023 року за вих. №168. 21 лютого 2024 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» скеровано на адресу [PERSON] заяву про розірвання договору, сплату неустойки та компенсації збитків за вих. №15, в якій посилаючись на те, що станом на 20.02.2024 року не усунуто порушень договору, арешти з земельних ділянок не зняті, ТОВ «Білд Констракшн Груп» вбачає очевидну неможливість виконання договору у встановленому в ньому строки та неможливість досягнення мети договору. З огляду на розірвання Договору, ТОВ «Білд Констракшн Груп» вимагає сплатити на протязі 10 днів з дати отримання даної заяви на користь ТОВ «Білд Констракшн Груп» - неустойку в розмірі 10 000 дол. США за курсом НБУ на день сплати та компенсувати ТОВ «Білд Констракшн Груп» - збитки, пов`язані з розірванням Договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року в розмірі 3 000 000 грн. На виконання вказаної вимоги, 23.02.2024 року [PERSON] скерував відповідь до ТОВ «Білд Констракшн груп», в якій зазначив про отримання 26.02.2024 року заяву про розірвання договору, а також повідомляв, що обставини, які викликали порушення з його боку умов договору, не залежали від його волі, та викликані незаконними діями інших осіб, що направлені проти нього. Так, [PERSON] зазначив, що ним вживались всі необхідні дії, щодо зняття арештів з земельних ділянок, зокрема направлено в суд заяву про заміну заходів забезпечення позову з пропозицією забезпечити позов іншим майном. Однак, судом було відмовлено в задоволенні заяви, а ухвала суду про відмову у зміні заходів забезпечення позову не оскаржується. Також [PERSON] було зазначено про відсутньої матеріальної спроможності для сплати заявленої до стягнення неустойки в розмірі гривневого еквіваленту 10 000 дол. США та компенсувати збитки в розмірі 3 000 000,00 грн., розмір яких є значним для нього. У зв`язку з чим, [PERSON] зазначив, що просить зменшити розмір грошових коштів, що підлягають сплаті з його боку, та, у разі досягнення згоди щодо мирного врегулювання порядку розірвання договору та сплати штрафних санкцій, він готовий добровільно сплатити суму в розмірі гривневого еквіваленту 10 000 дол. США в якості неустойки та компенсувати 150 000 грн. збитків. На вказане звернення, 04 березня 2024 року ТОВ «Білд Констракшн Груп» скеровано на адресу [PERSON] відповідь за вих. №18, в якій повідомило, що за умови внесення [PERSON] на рахунок ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ТРУП» грошових коштів в сумі 10 000 дол. США за курсом НБУ станом на лату сплати в якості неустойки та часткового відшкодування збитків в сумі 150 000 грн. до 15 березня 2024 року, ТОВ «БІЛД КОНСТРАКШН ГРУП» буде вважати його зобов`язання, що виникли за договором про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року виконаними, та не буде мати будь-яких претензій майнового характеру в подальшому. Як вбачається, [PERSON] було сплачено на рахунок ТОВ «Білд Констракшн Груп»: - 12.03.2024 року грошові кошти в сумі 383825,00 грн. в якості неустойки по договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року та листа від 04.03.2024 року за №18, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3522439318.1 від 12.03.2024 року; - 19.03.2024 року грошові кошти в сумі 150000,00 грн. в якості сплати збитків по договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року та листа від 04.03.2024 року за №18, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3539200478.1 від 19.03.2024 року. Приймаючи вищевикладене вбачається, що за наслідком неналежного виконання з боку [PERSON] умов договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року, останній сплатив в якості неустойки та завданих збитків грошові кошти у загальному розмірі 533825,00 грн. Також, з вищевикладених встановлених судом обставин вбачається, що неналежне виконання з боку [PERSON] перед ТОВ «Білд Констракшн Груп» умов договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року обумовлено накладенням арештів на частину земельних ділянок, за адресою: [ADDRESS] , 12-Д, 12-Є, після їх передачі за вказаним договором до ТОВ «Білд Констракшн Груп», а арешти в свою чергу були накладені після укладення [PERSON] вказаного договору на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18 в якості забезпечення позову [PERSON] по справі №522/15106/18, у задоволенні якого в свою чергу в подальшому було відмовлено. Позивач в даній справі, посилаючись на те, що 533825,00 грн. сплачені ним за неналежне виконання умов договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року, є збитками завданими вжитими ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18 заходами забезпечення позову [PERSON] , та внаслідок дій останньою, звернувся до суду з даним позовом. За положеннями частини 1 статті 159 ЦПК України, у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.. Положеннями статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Частиноюпершоюстатті15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частинипершоїстатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (частинадругастатті16 ЦК України). Частинами 1-3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом під час розгляду даної справи враховуються висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 463/166/196, згідно з якими: «Отже, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності. При цьому в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. У зв`язку з цим до предмета доказування у цих правовідносинах і, відповідно, до предмета оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме умови і підстави застосування частини першої статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову. Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України. При цьому до предмета доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала застосування заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України). У цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка з огляду на конкретні обставини могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди. Безпідставна відмова у відшкодуванні таких збитків означає відсутність необхідного попереджувального впливу на осіб, які заявили безпідставну вимогу про забезпечення позову. До підстав та умов застосування частини першої статті 159 ЦПК України належать: 1) добросовістність/недобросовістність дій особи (відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову; 2) зловживання/незловживання правом; 3) підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявленні клопотання про забезпечення позову. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчинені такі дії. При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки. Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 200/10900/18-ц (провадження № 61-22785св19), від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20 та від 09 лютого 2022 року у справі № 200/10900/18 (провадження № 61-1624св21). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. У практиці Європейського суду суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява №59166/12) «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладене в цілому судом встановлено, що за наслідком неналежного виконання з боку [PERSON] умов договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року, останній сплатив в якості неустойки та завданих збитків на рахунок ТОВ «Білд Констракшн Груп» грошові кошти у загальному розмірі 533825,00 грн., що підтверджується належними доказами, та є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Судом також встановлено, що неналежне виконання з боку [PERSON] перед ТОВ «Білд Констракшн Груп» умов договору про спільне будівництво №14/07 від 14 липня 2023 року, за наслідком чого позивач поніс збитки в загальній сумі 533825,00 грн., обумовлено накладенням арештів на частину земельних ділянок, за адресою: [ADDRESS] , 12-Д, 12-Є, після їх передачі за вказаним договором до ТОВ «Білд Констракшн Груп», а арешти в свою чергу були накладені після укладення [PERSON] вказаного договору на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 22 серпня 2023 року по справі №522/15106/18 в якості забезпечення позову [PERSON] по справі №522/15106/18, у задоволенні якого в свою чергу в подальшому було відмовлено. Під час розгляду вказаної справи №522/15106/18 та відмови у задоволенні позову [PERSON] , Одеський апеляційний суд у постанові від 26.09.2024 року також дійшов до висновків, що підстави і факти, які слугували для визнання неналежними надані [PERSON] на підтвердження заявлених вимог доказів, на переконання колегії суддів, є доказами недобросовісних дій позивача. Вказані обставини підтверджені позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Приймаючи вищевикладені обставини в цілому, суд приходить до переконання, що понесені позивачем збитки в сумі 533 825 грн., перебувають у безпосередньому зв`язку з вжитими ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22.08.2023 року заходами забезпечення позову [PERSON] , у виді накладення арештів на належне [PERSON] нерухоме майно, та діями [PERSON] , за наслідком чого [PERSON] має право на відшкодування цих збитків за рахунок [PERSON] . Одночасно судом враховується, що в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. Відповідачем в цій справі не надано жодного доказу на спростування заявлених вимог. З урахуванням викладеного в цілому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за наслідком чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають завдані вжитими заходами забезпечення позову збитки в сумі 533 825,00 грн. Ухвалюючи рішення суду, суд керуються положеннями статті 263 ЦПК України, у відповідності до якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів статті 264 ЦПК України у тому числі вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається, за пред`явленим позовом позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 4876,20 грн., який складається зі сплаченого судового збору в сумі 4270,60 за пред`явлення даного позову та 605,60 за заявою про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 05.08.2025 року задоволена судом. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з витрат понесених позивачем по сплаті судового збору, в сумі 4876,20 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які у відповідності до орієнтовного розрахунку витрат визначені в сумі 10000,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. (ч.1 ст.632 ЦК України) Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Приймаючи вищевикладене, розглядаючи вимогу позивача про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи, які заявлені до відшкодування в сумі 10000,00 грн., на підставі поданих до суду доказів, судом встановлено наступне. Так, представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалось адвокатом Цвігун Віталієм Васильовичем, повноваження якого підтверджуються ордером серії ВН №1524523, виданим 04.06.2025 року Консалтинговою фірмою «ДОМІНАНТА» на підставі договору про надання правової допомоги №04-06/1 від 04.06.2025 року. У відповідності до наданого до суду витягу з Договору про надання правової допомоги №04-06/1 від 04.06.2025 року, вбачається, що останній укладено між [PERSON] та Консалтинговою фірмою «ДОМІНАНТА», за яким Об`єднання зобов`язалось надавати правовому допомогу Клієнту. У відповідності до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №04-06/1 від 04.06.2025 року, вбачається, що останній укладено між [PERSON] та Консалтинговою фірмою «ДОМІНАНТА», за яким сторони обумовили, що вартість послуг Об`єднання у справі про стягнення з [PERSON] збитків завданих забезпеченням позову у справі №522/15106/18 складає 10 000,00 грн. У відповідності до наданої до суду копії платіжної інструкції №2.162851517.1 від 04.06.2025 року, підтверджено сплату вказаних коштів у розмірі 10000,00 грн. за умовами Договору про надання правової допомоги №04-06/1 від 04.06.2025 року. Досліджуючи вказані докази, вбачається, що визначена сторонами у договорі про надання правової допомоги, з урахуванням додаткової угоди, правнича допомога стосується і пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, яка були необхідною для реалізації права позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Здійснення адвокатом правничої допомоги в інтересах позивача підтверджується матеріалами справи, поданими адвокатом позовної заяви, з додатками до неї, поданими іншими заявами по суті справи та участі в судових засіданнях. Визначений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Одночасно судом враховується, що сторонами у вказаному договорі про надання правничої допомоги, з урахування додаткової угоди до неї, визначено розмір гонорару адвоката у фіксованому розмірі. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), вказавши, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 ц, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини… За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18. Суд зазначає, що відповідачем не зазначалось про неспівмірність визначеного позивачем та його адвокатом сума гонорару зі обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відповідачем не подавалось жодних заперечень чи клопотань про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим, співмірним, а відтак наявними підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10000,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved