Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, шляхом направлення 14.10.2025 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 22.10.2025. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 серпня 2025 року приблизно о 16 годині 30 хвилин по вулиці Київській біля будівлі під №15 в м. Умань Черкаської області, відповідач керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак " [NUMBER] ", який належить на праві власності [PERSON] , не був уважний і не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого не справився з керуванням автомобіля не надавши перевагу в русі автомобілю "ВАЗ2107", державний номерний знак " [NUMBER] " під керуванням позивачки, який рухався в зустрічному напрямку, а тому в порушення вимог пунктів 2.36, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), допустив зіткнення з автомобілем позивачки, внаслідок чого автомобіль останньої отримав механічні пошкодження, а сама позивачка отримала тілесні ушкодження в області ділянки голови, грудини та живота: струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, забій м`яких тканин грудної клітини та передньої стінки живота та із середньо-важким загальним станом була доставлена на лікування в Комунальне некомерційне підприємство «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, де з 08.08.2025 по 12.08.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні, після чого з 12.08.2025 по 13.09.2025 перебувала на амбулаторному лікуванні на МВТН в Родниківській АЗПСМ в сімейного лікаря. Позивачка вказує, що відразу після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди на місце події прибули співробітники Уманського районного відділу ГУНП в Черкаській області, склали відповідні документи по факту ДТП, а відносно відповідача було складено адміністративний протокол Серії ЕПР1 №416588 від 08.08.2025 за ознаками порушення ним пунктів 2.3б, 10.1 ПДР, що передбачає адміністративну відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2025 у справі №705/4752/25, 3/705/2016/25 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Разом з тим, позивачка вважає, що протиправні та незаконні дії відповідача у вказаний час і місці та при зазначених обставинах були наслідком його самовпевненості та неуважності під час керування транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, через що він наніс їй матеріальну та моральну шкоду. Оскільки на місце зазначеної дорожньо-транспортної пригоди були запрошені представники страхових компаній, де була застрахована цивільно-правова відповідальність сторін у цій справі, які належним чином оцінили матеріальний збиток транспортним засобам при вказаній дорожньо-транспортній пригоді, однак на час подачі позову позивачці відшкодування завданої шкоди за пошкодження автомобіля так і не було відшкодовано, але не було враховано при цьому відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої цією ДТП безпосередньо позивачці. Адже заподіювач цієї шкоди відповідач жодним чином ніякого відшкодування, спричиненого його діями у вказаний час і місці та при зазначених обставинах безпосередньо позивачці так і не відшкодував, та навіть не вибачився. Позивачка зазначає, що в даному випадку дії відповідача при зазначених обставинах та у вказаному місці і часі, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наступившими, негативними для неї наслідками, адже вона за власні кошти вимушена була придбати в аптеці та в лікувальних закладах деякі ліки та лікарські препарати, пройти за власні кошти різного роду лікарські обстеження та дослідження, що потягнуло за собою негативні для неї наслідки у вигляді значних матеріальних збитків В даному конкретному випадку неможливо відшкодувати завдану майнову шкоду від причиненого їй відповідачем шкоди по зазначених нею вказаних обставинах, крім грошового відшкодування, оскільки в неї збереглися докази матеріальних витрат (обстеження, оплата ліків тощо), а тому і виникла така необхідність звернутися із цим позовом про відшкодування завданих збитків в повному обсязі в судовому порядку, так як добровільно відповідач завдану їй шкоду відшкодовувати відмовляється. Таким чином, внаслідок вчинення відносно позивачки відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вказаний час та місці і при зазначених обставинах, їй було завдано матеріальної (майнової) реальної шкоди на загальну суму 43785 грн 39 коп. Разом з тим, окрім нанесеної їй протиправними та незаконними діями відповідачем матеріальної шкоди, їй також була ним нанесена і моральна (немайнова) шкода, яка полягає в тому, що внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень у вказаний час та при зазначених обставинах, у неї виникли значні ускладнення і психічного здоров`я, оскільки від отриманих тілесних ушкоджень вона отримала нестерпний фізичний біль, а потім в неї значно погіршився зір, сильно боліла голова. На протязі п`яти днів вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Уманська центральна районна лікарня» Паланської сільської ради, а після того, ще проводила інтенсивне лікування на протязі 30 днів на амбулаторному лікуванні на МВТН в Родниківській АЗГТСМ. Внаслідок цього, позивачка глибоко переносила, і продовжує до цього часу переносити, важкі моральні страждання з приводу такої грубої наруги над нею та спричинення також і сильного, нестерпного фізичного болю, в зв`язку з чим, мала довгий період часу невпевненості в собі та навіть фізичну слабкість. Від зазначеного правопорушення вона перенесла, і продовжує до цього часу переносити надзвичайне психологічне навантаження, адже внаслідок вказаного спричинення їй тілесних ушкоджень через вказану ДТП вона отримала і приниження своєї гідності, тимчасово втратила нормальний сон і відпочинок, у неї з рідними, родичами, знайомими та друзями склались суперечливі, напружені стосунки, вона була позбавлена можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. У зв`язку з цим, на цей період часу вона також не мала, та і на час подачі позову не має можливості нормально працювати і відпочивати, в зв`язку з чим також переносила, і на даний час продовжує переносити надзвичайно сильне психологічне навантаження. Моральну (немайнову) шкоду позивачка оцінює у розмірі 100000 грн, адже відповідач у скоєному правопорушенні відносно неї не розкаявся, не відшкодував їй завдану ним шкоду та навіть не вибачився, що є для неї дуже боляче та принизливо. У зв`язку з наведеним, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 43785,39 грн та моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн, а також стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 29.10.2025 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 18.12.2025 від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 43785,39 грн та в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Зазначив, що дійсно з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю та участю позивачки, внаслідок чого позивачка отримала певні ушкодження. Вважає, що матеріальна шкода позивачки в розмірі 43785,39 грн є обґрунтованою, на відміну від заявленого розміру моральної шкоди в розмірі 100000 грн, яка є завищеною. Просив врахувати його матеріальний стан, який допомагає по утриманню своїм батькам, а саме батьку, який має першу групу інвалідності, та матері, яка має другу групу інвалідності. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2025 в справі №705/4752/25, відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу за те, що він 08.08.2025 керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак " [NUMBER] ", не надав перевагу в русі автомобілю "ВАЗ2107", державний номерний знак " [NUMBER] " під керуванням позивачки, в результаті чого здійснив зіткнення з цим автомобілем та автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 19). Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6934, позивачка з 08.08.2025 по 12.08.2025 перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Уманська центральна районна лікарня" у зв`язку зі струсом головного мозку, забою м`яких тканин грудної клітини та передньої стінки живота (а.с. 15). Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3406, позивачка з 12.08.2025 по 13.09.2025 перебувала на амбулаторному лікуванні в КНП "Центр ПМСД" Паланської сільської ради та отримувала медикаментозну терапію (а.с. 16). Як встановлено в судовому засіданні, згідно наданих позивачкою копій квитанцій (а.с. 17-18), що визнано відповідачем та не потребує доказування, позивачкою понесено витрати на лікування в розмірі 43785 грн 39 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За нормами частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого визначені ст. 1192 ЦК України. Так, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснив судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, в пункті 5 цієї постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України). Судом встановлено, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, які виразились у порушені ПДР та допущені дорожньо-транспортної пригоди, позивачці було спричинено майнову шкоду, що виразилось в необхідності понесення витрат на лікування з 08.08.2025 по 12.08.2025 на стаціонарі та з 12.08.2025 по 13.09.2025 на амбулаторному лікуванні та становить 43785 грн 39 коп., яка визнана відповідачем, а тому має бути останнім відшкодована. Крім того, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача, які призвели до ушкодження здоров`я, позивачці також було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки 20000 грн та визнає заявлену суму позивачкою в розмірі 100000 грн значно завищеною, при цьому враховується те, що протиправними діями відповідача позивачці спричинено фізичного страждання, через струс головного мозку. Позивачка протягом п`яти днів перебувала на стаціонарному лікуванні та протягом одного місяця проходила лікування амбулаторно. Важких травм внаслідок протиправних дій відповідача позивачка не отримала. Відповідач частково визнав позовні вимоги в частині заявленої моральної шкоди в розмірі 20000 грн, яку суд стягує з нього на користь позивачки. На підтвердження душевний, психічних або інших страждань, позивачкою доказів не надано. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України дані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 43785,39 грн та моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих позивачкою квитанцій №4 та №5 від 14.10.2025 (а.с. 8-9) та виписок про зарахування судового збору (а.с. 22-23), позивачка за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі по 1211,5 грн за кожну вимогу, тобто по 10 коп. більше розміру, встановленого пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Враховуючи повне задоволення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 1211,4 грн. Разом тим, у зв`язку з частковим задоволенням позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог в цій частині, а саме 242,28 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 20000грн*1211,4грн/100000грн). При цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Заяву про повернення їй надмірно сплаченого судового збору в розмірі 20 коп. позивачка не подавала. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial