Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] уклала з АТ «Таскомбанк» Договір про комплексне обслуговування фізичних осіб №002/11090427-SP від 12.10.2021 року, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії Кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо Банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення Клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та/або про закриття Поточного рахунку. 28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 40046,49 грн, з яких: 19761,69 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту; 20284,80 грн - загальна заборгованість по відсоткам; 0.00 грн. - загальна заборгованість по комісії; 0.00 грн. - пеня/штрафи. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.02.2024 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №002/11090427-SP від 12.10.2021 року в розмірі 40046,49 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано у позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» виписку про рух коштів на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11090427-SP від 12.10.2021 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] ; інформацію щодо алгоритму нарахування заборгованості та детальної калькуляції заборгованості (тіла кредиту та відсотків) за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11090427-SP від 12.10.2021 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] 14.10.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Карлаша І.А. до суду надійшли письмові пояснення по справі в порядку ст.43 ЦПК України, в яких представник зазначив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб, відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З приводу позовних вимог, то вважає їх необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надає жодного доказу на підтвердження переказу кредитних коштів рахунок відповідача. Матеріали справи не містять жодного платіжного або іншого документу, з якого б вбачалось, що на рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти. Крім того, позивачем не доведено своє право вимоги до відповідача, що є підставою для відмови у позові. На підтвердження отримання кредитної картки, позивачем була надана довідка АТ «Таскомбанк», згідно з якою відповідачу був відкритий рахунок та видана кредитна картка № [NUMBER] . Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач її отримувала. Крім того, як вбачається з анкети-заяви, в ній взагалі не зазначено про відкриття жодного рахунку, тому невідомо на якій правовій підставі АТ «Таскомбанк» відкрив відповідачу рахунок, адже банк має право відкривати рахунку виключно за заявою клієнта. На обґрунтування заявлених до стягнення сум позивач надає документ під назвою «Розрахунок заборгованості». Однак, даний документ не містить детального розрахунку, а являє собою лише статичну таблицю з однією і тією ж сумою, яка дублюється протягом тривалого періоду. Зокрема, невідомо з чого складається заборгованість, станом на першу дату, зазначену у розрахунку (28.02.2024 року коли кредитний договір датований 12.10.2021 року). Як вбачається з тексту позовної заяви, розмір заборгованості по кредиту обґрунтовується позивачем із посиланням на Публічну пропозицію, в якій встановлюються розмір процентів по кредиту, штрафи, комісія тощо. Однак, ця Публічна пропозиція взагалі не долучена до матеріалів справи. На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позову. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.09.2021 року [PERSON] підписала заяву №536525 про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank (а.с.5). З долученої до матеріалів справи довідки АТ «Таскомбанк» №29881/47.7 від 20.09.2024 року вбачається, що [PERSON] з 09.02.2021 року є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до заяви-анкети №536525 з номером Кредитного договору № 002/11090427-SP від 12.10.2021 року (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що в заяві №536525 від 08.09.2021 відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, розміру наданого кредиту, процентів, відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №002/11090427-SP від 12.10.2021 року станом на 30.04.2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 40046,49 грн. 28.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.8). Відповідно до реєстру прав вимог від 28.02.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40046,49 грн, із яких: 19761,69 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту; 20284,80 грн - загальна заборгованість по відсоткам (а.с.11). Позивач стверджує, що прийняв належні права вимоги до відповідача за вказаним договором та з моменту отримання такого права вимоги ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, матеріали справи не містять доказів укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору №002/11090427-SP від 12.10.2021 року та, відповідно, підтвердження про те, що грошові кошти в розмірі тіла кредиту, а саме 20000,00 грн, були перераховані первісним кредитором на картковий рахунок [PERSON] , відповідно до вимог ст.ст.638, 641,1054 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано грошові кошти у зазначеному розмірі. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Також ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30.09.2025 року було витребувано в ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: виписку про рух коштів на підставі Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11090427-SP від 12.10.2021 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] ; інформацію щодо алгоритму нарахування заборгованості та детальної калькуляції заборгованості (тіла кредиту та відсотків) за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11090427-SP від 12.10.2021 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] . Зазначена ухвала згідно з довідкою про доставку електронного документа доставлена до електронного кабінету ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 10.10.2025 та станом на 29.12.2025 року не виконана ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з умовами договору факторингу клієнт передає фактору документацію, що стосується заборгованостей та є необхідною для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: електронні документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: договорів позики, детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимог. Тобто при укладенні договору факторингу позивач (фактор) володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами. Суд зазначає, що саме первинні документи, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є тими, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Водночас ч.1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача та здійснення будь-якого руху коштів по рахунку відповідача. Згідно з вище указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Водночас, позивач звертаючись до суду не надав таких доказів та не обґрунтував неможливість їх подання та не звертався із клопотанням про їх витребування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є тим первинним документом, що підтверджує факт надання відповідачу кредитних коштів та відповідно заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такий розрахунок заборгованості суд розцінює як внутрішній документ фінансової установи, що жодним чином не підтверджує, як факту надання кредиту, так і виниклу заборгованість за кредитними договорами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача у заявленому розмірі. Суд враховує факт того, що позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів та неповернення або часткового повернення кредитів, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи щодо перерахування коштів на рахунки відповідача). Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущення Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи не доведення позивачем обставин щодо надання первісним кредитором відповідачу кредитних коштів, структуру та розмір заборгованості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Оскільки суд дійшов висновку про відмову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed