Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] виплачене забезпечення у сумі 4650 грн. 53 коп. та суму судового збору 2422 грн. 40 коп. Позов аргументує тим, що 16.09.2024 до Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості (далі - Філія) звернулась [PERSON] як така, що шукає роботу. У зв`язку із відсутністю підходящої роботи за її особистою заявою, наказом від 16.09.2024 № НТ 240916 було прийнято рішення про надання статусу безробітного з 16.09.2024. Наказом від 17.09.2024 №240917 призначена виплата допомоги по безробіттю з 17.09.2024, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 14.11.2024 №НТ241114 припинено реєстрацію безробітної у зв`язку із встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу зареєстрованого безробітного, призначено матеріальне забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. У заяві від 16.09.2024 про надання статусу безробітного та в Додатку до Індивідуального плану працевлаштування безробітного від 16.09.2024 №25012491600012 - права та обов`язки зареєстрованих безробітних, відповідачка засвідчила особистим підписом, що вона ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного. Зокрема, відповідачка була зобов`язана своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг та припинення реєстрації. Відповідно до п. 4.2.7. Індивідуального плану працевлаштування безробітного [PERSON] була зобов`язана інформувати центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч. 3 ст. 36 Закону. Філією проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення [PERSON] . Під час перевірки установлено, що відповідачка під час реєстрації у Філії та на дату надання статусу безробітного - 16.09.2024 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Київська кондитерська фабрика «Рошен» і належала до категорії зайнятого населення, але при заповненні заяви про надання статусу безробітного, заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю не повідомила про даний факт фахівця служби зайнятості, вказала недостовірні дані щодо відсутності роботи, що спричинило незаконне надання статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. За період з 17.09.2024 по 30.10.2024 [PERSON] була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у сумі 4650,53 грн. 18.11.2024 відповідачці вручено претензію-повідомлення про повернення коштів у сумі 4650,53 грн добровільно. Проте на даний час вказані кошти не відшкодовано. Ухвалою судді 07.11.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена шляхом вручення судової повістки засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно із п. 1 ч. 8 ст.128 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачка згідно із ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена, відзив не подала, причини неявки в судове засідання не повідомила, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 16.09.2024 [PERSON] звернулася до Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного, в якій зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. У заяві підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 10). Також 16.09.2024 [PERSON] подала заяву про призначення їй виплати допомоги по безробіттю, у якій підтвердила, що ознайомлена з умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю (а.с. 11). З витягу із наказів про прийняті рішення щодо [PERSON] вбачається, що наказом від 16.09.2024 Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості відповідачці надано статус безробітного; наказом від 17.09.2024 призначено допомогу по безробіттю з 17.09.2024 по 13.06.2025. Відповідно до п. 4.2.7. Індивідуального плану працевлаштування безробітного від 16.09.2024 №25012491600012, [PERSON] була зобов`язана інформувати Центр протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». [PERSON] перебувала на обліку у Ніжинський філії Чернігівського обласного центру зайнятості у статусі безробітного та отримала матеріальне забезпечення з 17.09.2024 по 30.10.2024 у сумі 4650,53 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 15.11.2024 (а.с. 9). Підпунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, який затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 №7-1, розслідування згідно з цим порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Актом № 97 розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття від 14.11.2024 встановлено, що [PERSON] з 10.09.2024 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Київська кондитерська фабрика «Рошен» та 11.10.2024 звільнена з роботи, що підтверджено копіями наказів про прийняття та звільнення з роботи. Таким чином, виявлено порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» (а.с. 6 ). У зв`язку з установленням факту подання [PERSON] недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітної, наказом Ніжинської філії ЧОЦЗ від 14.11.2024 припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітної. Наказом Ніжинської філії № 200 від 15.11.2024 прийнято рішення щодо повернення відповідачкою нарахованого та виплаченої допомоги по безробіттю (а.с. 14). Відповідачці [PERSON] 18.11.2024 особисто вручено повідомлення № 15.2./840-24 від 15.11.2024 про необхідність повернути в добровільному порядку нараховані та виплачені, як допомога по безробіттю, кошти в сумі 4650,53 грн. (а.с.16 зворот -17). Проте, як зазначено позивачем, станом на день звернення до суду з даним позовом кошти відповідачкою не повернуті. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пов`язуються з початком настання безробіття, тобто, наданням особі статусу безробітного. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 4 ч. 2 ст. 44 вказаного Закону визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі). Відповідно до п.п. 9, 17 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг); також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. Згідно п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. За приписами ч. 2 і абз. 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, в період перебування на обліку в Ніжинській філії Чернігівського обласного центру зайнятості, відповідачка перебувала у трудових відносинах, а тому не мала права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не скористалася своїми процесуальними правами та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмета доказування задля спростування заявлених позовних вимог, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням відповідних процесуальних дій. З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Чернігівського обласного центру зайнятості виплаченого забезпечення загальною сумою 4650, 53 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору, тому вказана сума, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved