Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2025 року у справі № 509/4417/25 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення заяви, а саме: з 15.08.2025 р. до досягнення дитиною повноліття, до 1/8 частини від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року у справі № 509/4417/25 було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, а саме: з 15.08.2025 р. до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] зазначає, що не погоджується із таким розміром аліментів, у зв`язку із тим, що під час його визначення суд не врахував майновий стан платника аліментів та перебування на його утриманні інших осіб. Зазначає, що він на добровільній основі постійно бере участь на достатньому рівні в утриманні сина [PERSON] , дитина близько половини свого часу проживає разом з позивачем, і відповідно у цей час перебуває на повному утриманні батька, позивач забезпечує сина коштами на оплату лікування, придбання медикаментів, оздоровлення дитини, допомагає з фінансуванням шкільних потреб, проводить із сином час, бере участь у його вихованні та розвитку, піклується про здоров`я та психологічний стан, приділяє увагу у важливих життєвих питаннях. Позивач [PERSON] зазначає, що отримує середньомісячний дохід за півроку у розмірі нарахованих 47725,99грн, проживає разом зі своїми непрацездатними батьками-пенсіонерами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та які отримують пенсію у розмірі 5399,54 грн. та 4737,42 грн. відповідно, і потребують додаткової матеріальної допомоги, оплачує аліменти на добровільній основі аліменти на утримання дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в Одеському обласному базовому медичному фаховому коледжі на контрактній основі. Позивач зазначає, що з урахуванням того, що під час винесення судового наказу суд не врахував матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього інших дітей і непрацездатних батьків, те, що дитина близько половини часу проживає у батька, під час чого перебуває на повному утриманні батька, необхідно зменшити розмір аліментів, які стягнуті судовим наказом з позивача на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Позивач зазначає, що з урахуванням перебування у нього на утриманні ще чотирьох осіб, окрім сина [PERSON] (двох непрацездатних батьків, та двох дітей від інших шлюбів), та, враховуючи, що дитина близько половини часу проживає з ним, він просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 частини доходу до 1/8 частини доходу. Стислий виклад позиції відповідача. 10.09.2025 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, у якому просила у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивований тим, що з моменту винесення Овідіопольським районним судом Одеської області судового наказу про стягнення аліментів від 18.08.2025 року, будь яких змін сімейного стану чи зміни матеріального становища у позивача [PERSON] не відбулося, у своїй позовній заяві він про такі зміни не зазначає, а тому будь яких правових підстав для задовлення позовної заяви [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] матеріали справи не містять. Крім того, відповідачка зазначає, що твердження позивача, що його батьки знаходяться на його утриманні та потребують додаткової матеріальної допомоги є не спроможними, оскільки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на утриманні держави, та відповідно до діючого законодавства рівень їх матеріального забезпечення достатній для життя. Також відповідачка зазначає, що матеріали справи не містять доказів про добровільну сплату аліментів, чи сплату аліментів за рішення суду позивачем [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та повнолітньої [PERSON] , [INFO] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.12.2025 року цивільну справу було передано для здійснення повторного розподілу справи. При повторному автоматизованому розподілі судової справи між суддями дану цивільну справу 10.12.2025 року було передано на розгляд суді [PERSON] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2025 року було прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою? [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позивач в судове засідання з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, подала відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без її участі у судових засіданнях. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.10.2011 року. Також [PERSON] є батьком дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05.07.2022 року серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.01.2007 року серія [NUMBER] . Відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 13 [PERSON] є замовником освітніх послуг для [PERSON] як для здобувача фахової передвищої освіти за спеціальністю 226 Фармація ОПП «Фармація, промислова фармація» на базі 9 класів у Комунальному закладі «Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж». Вартість послуг за договором за 2025-2026 навчальний рік - 24610,00 гривень, 2026-2027 навчальний рік - 24610,00 гривень. [PERSON] було здійснено оплату освітніх послуг за даним договором, що підтверджується квитанцією від 24.08.2025 року. Крім того, позивач є сином [PERSON] , який є пенсіонером, та відповідно до отримує пенсію за віком. Розмір пенсії, що була виплачена [PERSON] складає 36788,84 гривні за період з січня по липень 2025 року. Позивач є сином [PERSON] , яка є пенсіонером, та відповідно до отримує пенсію за віком. Розмір пенсії, що була виплачена [PERSON] складає 32357,94 гривні за період з січня по липень 2025 року. [PERSON] працює у Одеській регіональній державній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на посаді заступника директора - завідувача відділу з організації роботи лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи на ринках, що підтверджується Довідкою про доходи, що видана [PERSON] за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року. Відповідно до зазначеної довідки заробітна плата [PERSON] склала у 2025 році за січень - 44 626,36 гривень, лютий - 48 945,04 гривень, березень - 47 505,48 гривень, квітень - 47 222,89 гривень, травень - 47 671,58 гривень, червень - 50 384,60 гривень, усього за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року - 286355,95 гривень. На підставі судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року у справі № 509/4417/25 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви, а саме: з 15.08.2025 р. до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач зазначив, що з моменту видачі Овідіопольським районним судом судового наказу по справі 509/4417/25 його матеріальний стан не змінився. Отже суд констатує, що доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я тощо, позивачем надано не було. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з принципом 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, третьої статі 150, статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів змінилось, він може збільшити або зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач фактично наводить аргументи незгоди з розміром аліментів, які були стягнуті з нього на підставі судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року у справі № 509/4417/25, та фактично наводить підстави для оскарження судового наказу, проте не зазначає обставини зміни майнового чи сімейного стану, що відбулись після винесення судового наказу. Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У такому разі боржник мав би навести конкретні зміни, що відбулись його у матеріальному стані або у стані його здоров`я після винесення судового наказу. Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, що наведений у Постанові від 07.06.2024 року у справі № 562/3422/23, провадження № 61-2463св24. Натомість відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Для перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів такими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі цього наказу та є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника й боржника; нововиявленими є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених. (Постанова Верховного Суду від 2 травня 2024 року у справі № 337/2451/23 (провадження № 61-493св24). Проте відповідний спосіб захисту свого права позивачем не обрано. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Натомість позивачем не доведено, що з моменту винесення судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.08.2025 року у справі № 509/4417/25 про стягнення аліментів з нього аліментів на утримання його сина у нього відбулись суттєві зміни у матеріальному стані, сімейному стані або у стані його здоров`я, або настали інші обставини, які відповідно до закону можуть бути підставою зменшення розміру аліментів (ст. 192 СК України). Обставини, наведені позивачем, на підставі яких він просить зменшити розмір стягнутих з нього аліментів, фактично існували і станом на 18.08.2025 року, тобто виникли раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання сина, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги як підстава для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Висновок про те, як слід здійснити розподіл судових витрат: Відповідно до Статті 133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн.20 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір не підлягає поверненню чи компенсації.

Outcome: dismissed