Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

25 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулося до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1621940, укладеним 23 травня 2024 року між кредитодавцем ТОВ «Слон кредит» та відповідачем, право вимоги за якими перейшло до позивача, яка становить 96000 грн. і складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15000 грн., нарахованою первісним кредитором заборгованістю по процентах в сумі 48375 грн. та нарахованою позивачем заборгованістю по процентах в сумі 32625 грн. Позивачем також заявлена вимога зазначити в рішенні, відповідно до частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України, про нарахування органом, який здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідно до зазначеної позивачем формули. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальницею своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту. Відповідачеві позивачем було направлено копію позовної заяви з додатками перед поданням позовної заяви до суду за його зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] . Поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження відповідачу, направлене судом за цією ж адресою, було повернене до суду без вручення у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання. Згідно ст. 128 ЦПК України, відповідач в такому випадку вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи щодо нього судом. Відповідач письмового відзиву не направила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. 23 травня 2024 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений договір № 1621940 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», який, згідно п. 9.6, укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Текст договору містить відомості щодо адреси, адреси електронної пошти, номеру мобільного телефону, паспортні дані, РНОКПП позичальника, а також відомості про підписання ним договору електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «Е432», тобто факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Слон кредит» та позичальником [PERSON] знайшов своє підтвердження. За умовами пунктів 1.3, 1.4 договору кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 15000 грн. на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в графіку платежів, який є додатком до договору. Зокрема, позичальник зобов`язаний був кожного місяця користування кредитом, крім першого, вносити по 6750 грн. на погашення процентів, в перший місяць за зниженою процентною ставкою платіж становив 5400 грн., повернення тіла кредиту здійснюється з останнім платежем. Стандартна процентна ставка, згідно п. 1.5. договору, становить 1,5 % в день, знижена процентна ставка 1,2 % в день та застосовується, якщо споживач до 22 червня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують після цієї дати, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором. На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано кредит в сумі 15000 грн. шляхом перерахування на рахунок позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 16 січня 2025 року № 20250116-480, фінансової установи, що має право на надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку платіжного сервісу PayTech, відповідно до якого було здійснено переказ коштів на картку № [NUMBER] , вказаною самим позичальником у п. 2.1 договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальником взагалі не було здійснено платежів на виконання умов договору, сам відповідач таких відомостей суду також не надав, тому позовна вимога стягнення тіла кредиту підлягає задоволенню. Також відсутні докази сплати процентів, тому вимога їх стягнення також підлягає задоволенню, проте суд не погоджується з їх розміром, визначеним позивачем. Згідно з нормами ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», передбачена максимальна денна процентна ставка в розмірі 2,5 % у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року, у розмірі 1,5 % у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року та у розмірі 1,0 % в подальшому. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними, судом було перераховано розмір процентів за період з 20 серпня 2024 по 20 травня 2025 року виходячи з розміру процентної ставки у 1,0 % за один день користування кредитом, а не 1,5 % в день, як передбачено договором. Таким чином, загальна сума процентів за користування кредитом становить 59250 грн., з них 5400 грн. за період з 23 травня по 22 червня 2024 року за денною ставкою 1,2 %; 13050 грн. за період з 23 червня по 19 серпня 2024 року за денною ставкою 1,5 %; 40800 грн. за період з 20 серпня 2024 року по 18 травня 2025 року за денною ставкою 1,0 %, яка і підлягає стягненню. Судом не вбачається підстав для задоволення вимоги в частині зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. Так, частиною 10 ст. 265 ЦПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Позивачем не заявлялася вимога та, відповідно, судом не приймалося рішення про нарахування та стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, тому, оскільки не було прийняте рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки, тому підстав для їх нарахування до моменту виконання цього рішення немає. Частиною 10 ст. 265 ЦПК України не передбачена можливість нарахування інфляційних втрат, тому така вимога взагалі не може бути задоволена. Право вимоги позивача за цим кредитним договором підтверджується договором факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року з відповідним витягом з реєстру боржників, до якого включена відповідачка, згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «Слон кредит» до позивача ТОВ «Фінтраст капітал». В позовній заяві позивачем заявлена також вимога стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн., яка підлягає частковому задоволенню. Частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 10/12-2024, укладений 10 грудня 2024 року між позивачем та адвокатом Столітнім М.М., відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та умовах, передбачених цим договором. Послуги адвоката надаються на підставі укладеної заявки на виконання доручення, яка є невід`ємною частиною договору. 14 липня 2025 року позивачем подана заявка № 9374 щодо надання правової допомоги в рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, з зазначенням переліку послуг з десяти пунктів, а 12 серпня 2025 року складений акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно вищезазначеного договору про надання правової допомоги з тих же десяти пунктів, які включають зустріч адвоката з клієнтом, надання усної первинної консультації, дослідження документів та аналіз фактичних обставин, аналіз чинного законодавства та судової практики, підготовка декількох позицій та узгодження обраної позиції, письмова юридична консультація та складання консультаційного висновку, проведення адвокатом заходів щодо самостійного отримання необхідних доказів, складання позовної заяви, складання та оформлення процесуальних документів та додатків до позовної заяви, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях, загальною тривалістю 12 годин на загальну суму 10000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Наданими матеріалами не обґрунтовано, що час тривалістю 12 годин був в повній мірі використаний для надання правової допомоги у даному спорі, а розмір витрат на правову допомогу є пропорційним до предмета спору, зважаючи на ціну позову та суть спору, який полягає у стягненні заборгованості за договорами мікрозайму, зважаючи на однотипність та схожість кредитних інших позикодавців, про що свідчить заповнення тексту шаблону позовної заяви з застосуванням «автозаміни», оскільки прізвище відповідачки у тексті позовній заяві не відмінялося взагалі, не зважаючи на контекст. За таких обставин на відповідачку покладаються витрати позивача на правову допомогу в сумі 2000 грн. Витрати позивача на оплату судового збору та правової допомоги підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 77,34 %. Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial