Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року у розмірі 33 947 грн., судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 серпня 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 09073-08/2023, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, однак, відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 947 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 26 947 грн. - заборгованість за відсотками. 29 січня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №29012024-1, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включно і до [PERSON] за кредитним договором №09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з АТ «Райффайзен Банк» інформацію щодо належності банківської карти та транзакцій, що стосуються предмету позову. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 22 вересня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву, [PERSON] підтвердила, що дійсно уклала кредитний договір з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», однак, не погодилась з розміром нарахованих відсотків у сумі 26 947 грн., оскільки вважала їх явно непропорційними до тіла кредиту та такими, що порушують принцип справедливості та добросовісності. Вважала зазначений розмір відсотків, зловживанням правом кредитора. Зазначила, що наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки, є розлученою матір`ю та має на утриманні чотирьох дітей, одна з яких має хронічне захворювання та потребує постійного догляду і додаткових витрат на лікування та підтримуючу терапію, є внутрішньо-переміщеною особою, єдиним джерелом її доходу є заробітна плата, з якої вже здійснюється утримання 20 % у межах іншого виконавчого провадження та отримує державну допомогу для малозабезпеченої родини. Аліменти на дітей не отримує, через те, що місцезнаходження її колишнього чоловіка невідоме. У зв`язку з чим прохала суд надати їй відстрочку на погашення тіла кредиту у сумі 7 000 грн. строком на 12 місяців рівними частинами, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу та зменшити або звільнити її від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 29 серпня 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 09073-08/2023, шляхом обміну електронними повідомленнями, у порядку, визначеному ст.12 Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора W5129 підписала кредитний договір, Додаток №1 до договору, що є графіком платежів та паспорт споживчого кредиту, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою ТОВ «Стар Файненс Груп». Згідно з умовами пунктів 1.1-1.4. кредитного договору: сума кредиту складає 7 000 грн.; строк кредиту - 360 днів з 29 серпня 2023 року по 22 серпня 2024 року; денна процентна ставка 2,50% за кожен день користування кредитом. Згідно з пунктом 1.6 договору кредит перераховувався у безготівковій формі на картку відповідача № [NUMBER]. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 7 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» . Згідно із довідкою про ідентифікацію ТОВ «Стар Файненс Груп», [PERSON] 29 серпня 2023 року о 13.14 год. ідентифікована, одноразовий ідентифікатор: W 5129, номер телефону: [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року у [PERSON] існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 000 грн. та за відсотками в сумі 26 947 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань в повному обсязі перед кредитором, 29 січня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 29012024-1, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року щодо відповідача [PERSON] . Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредит Капітал» надіслало відповідачу досудову вимогу № 23334418 від 19 травня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Порядок укладання договорів в електронній формі регулюється Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Кредит Капітал» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «Стар Файненс Груп», а відповідач [PERSON] - споживачем, на підставі яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. На підставі укладеного договору факторингу ТОВ «Кредит Капітал» набув прав кредитора до боргових зобов`язань [PERSON] за Договором № 09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Виходячи з вказаних умов договору № 09073-08/2023 від 29 серпня 2023 року, який погодженого сторонами, відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що 29 серпня 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09073-08/2023, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» умови договору виконало належним чином, надавши відповідачці кредит у розмірі 7 000 грн., однак, остання належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором не здійснила, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33 947 грн., доказів сплати суми кредиту та відсотків за кредитним договором або з власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідачка звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення терміном на три роки. Судом встановлено, що відповідачка на даний час має на утриманні трьох дітей, не отримує аліменти, є внутрішньо-переміщеною особою, має статус малозабезпеченої родини, джерелом її доходу є державна допомога для малозабезпеченої родини та заробітна плата, з якої здійснюється утримання 20 % у межах іншого виконавчого провадження, зазначені обставини зумовлюють її скрутне матеріальне становище, у зв`язку чим , суд вважає за можливе розстрочити виконання зазначеного судового рішення строком на двадцять чотири місяці, шляхом сплати рівними платежами по 1 414 грн. 46 коп., з правом дострокового погашення вказаної заборгованості Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, думки відповідача, яка заперечувала проти такої суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3 000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн., тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial