Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 29.05.2021 по вул. Василя Степанченка у м. Київ, станція «Святошин» електропоїзд смертельно травмував гр. [PERSON] , 2002 р.н та гр. [PERSON] , 2003 р.н., які переходили залізничну колію. Унаслідок смерті [PERSON] його матері та батьку було спричинено моральну шкоду. Обставини смерті [PERSON] встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження, розпочатого за фактом наїзду. При визначенні розміру моральної шкоди позивачі виходили з наступного: Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого ж висновку дійшов і Верховний суд у Постанові від 02.11.2020 по справі №133/1238/17; у Постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 545/3210/18; у Постанові від 16 грудня 2020 року по справі № 161/3557/19. Загиблий був молодого віку, помер у віці 18 років, що додатково завдає батькам моральних страждань, оскільки попереду в нього було все життя. Він був студентом, мав плани на життя, жодних передумов до його смерті не було. Враховуючи, що загиблий був ще молодим, він не встиг завести власну сім`ю, тому фактично в його сім`ї були лише батьки, що свідчить про міцність і стійкість життєвих зв`язків, руйнування яких завдає моральної шкоди. Позивачі відчувають сум, біль та страждання. Найтяжчою втратою для батьків і найбільшим болем для будь-якої людини є втрата дитини. Особливо втрата дитини в такому молодому віці. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. До смерті сина в позивачів було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Вони втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Позивачі проживали з загиблим однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом та проживанням, крім безпосередньо кровного споріднення та зв`язку. Внаслідок смерті сина позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивачі мали правомірні сподівання отримувати від сина допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачам доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості спостерігати як в загиблого могла з`явитись своя, сім`я, діти та, відповідно, внуки. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Позивачі до кінця життя будуть відчувати біль, сум та страждання. Щодо характеру та обсягу страждань емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачів, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. 16.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника відповідача надійшов відзив у якому він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказала, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не погоджується, з доводами викладеними у позовній заяві про відшкодування шкоди, заподіяною смертю та заперечує проти позову в цілому з огляду на наступне. 29.05.2021 на перегоні Святошин-Білічі 15 км. пк 3 електропотяг ЕР9М-552 № 7661 скоїв наїзд на гр. [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. 29.05.2021 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202100000000429 та розпочато досудове розслідування. Як вбачається з Постанови від 19.05.2022 про закриття кримінального провадження, що 29.05.2021 приблизно о 03 год.15 хв. на пікеті 3, 15 кілометру перегону Святошин-Біличі, електропотягом ЕР9М-552 № 7661, у складі 6 вагонів, який рухався по маршруту 777, під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] відбувся наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого останні від отриманих тілесних ушкоджень загинули. Під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні був допитаний як свідок машиніст [PERSON] показав, що 29.05.2021 електропотягом ЕР9М-552 № 7661 у складі 6 вагонів о 03 год. 07 хв. виїхали з депо та направились до станції Тетерів, проїхавши станції Борщагівка та Святошино. У цей час було темно, у електропотязі було увімкнене світло прожектора. У електропотязі було 6 вагонів, пасажирів не було. Наближаючись до станції Білічи машиніст [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] помітили, що у цей час їм назустріч, зліва від них рухався вантажний поїзд у складі приблизно 30 вагонів. Коли вони розминалися із вказаним поїздом то він подав звуковий сигнал. У подальшому із-за останнього вагону вантажного поїзда на їхню колію вибіг, якийсь силует, як потім виявилося це було два пішоходи, які рухалися зліва на право. Можливо він виявив вказаних пішоходів на відстані 15-20 метрів, можливо менше. Помітивши пішоходів він застосував екстрене гальмування, однак наїзду уникнути не вдалось. Залізнична пригода сталася на дільниці, де немає переходу для пішоходів, колія проходить по насипу на який пішоходам потрібно було ще піднятися. Поряд промислова зона та під колією знаходиться міст для проїзду автомобілів і руху пішоходів. Також було допитано помічника машиніста [PERSON] , який надав покази аналогічні тим, що надав машиніст [PERSON] . Також було допитано як свідок [PERSON] який показав, що навчається на 3 курсі Київського фахового коледжу ресторанного господарства НУХТ та проживає у гуртожитку по [ADDRESS] . Разом з ним проживає [PERSON] . Пояснив, що 29.05.2021 у [PERSON] були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Чому [PERSON] та [PERSON] , пішли на залізничні колії йому невідомо. У соціальній мережі «Інстаграм» він бачив «історію» [PERSON] , де вона з Ярославом Скінтей, вночі 29.05.2021 були на залізничних коліях. Як він розуміє [PERSON] і [PERSON] пішли на залізничні колії, де лежали на коліях. Чому вони лежали на коліях він не знає. Потім вони кудись пішли по коліях. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вони з [PERSON] були близькими подругами і під час переписки у додатку «Телеграм» та «Інстаграм», повідомила їй, що [PERSON] планувала після Нового року померти, тобто у неї були суїцидальні наміри. Як вбачається з Постанови від 19.05.2022 про закриття кримінального провадження згідно відеозапису «IMG_5045» встановлено, що у нічний час доби 29.05.2021, тобто перед виникненням залізничної пригоди [PERSON] разом із [PERSON] лежать на залізничних коліях та повідомляють, що знаходяться у стані сп`яніння. Вони дуже збуджені. У подальшому чутно, що поряд проїжджає поїзд та [PERSON] разом із [PERSON] кудись йдуть. Як вбачається з матеріалів справи згідно висновку № 011-2629-2021 від 04.05.2022 при судово-медичному дослідженні трупа [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, що виникли від дії тупих предметів незадовго до настання смерті та могли виникнути при залізнодорожній травмі ударом (ударами) частиною (частинами) рухомого залізнодорожного транспортного засобу. При цьому, найбільш ймовірно, що в момент первинного контакту пішохід знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні, можливо в динаміці та був обернений задньою правою бічною половиною тіла до травмуючої (травмуючи) частини (частин) електропоїзда, з подальшим падінням потерпілого та перекочуванням його колесами рухомого залізнодорожного транспортного засобу через голову та ліву гомілку. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа [PERSON] було виявлено 1,60 г/л (проміле), що за життя звичайно відповідає середньому алкогольному сп`янінню. Таким чином, враховуючи вищевикладене під час проведення досудового розслідування слідство прийшло до висновку, що порушення [PERSON] вимог п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 та 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням залізнично-транспортної пригоди та її наслідками. Отже випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663 (далі Правила),, а саме, п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.20 Правил, де вказано, що забороняється пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Зазначені Правила прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств. [PERSON] при наїзді на нього електропоїзду знаходився на залізничній колії по якій рухався даний електропоїзд, в вертикальному положенні. Тобто Скінтей Я.В. таки порушив п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.20 "Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України". Ці Правила передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий [PERSON] свідомо порушив ці правила. Потерпілий [PERSON] перед зіткненням вибіг на зустріч поїзду на колію по якій рухався даний електропоїзд знаходився у вертикальному положенні, отже, він свідомо потрапив на залізничну колію. Також потерпілий не міг не помітити поїзд, що наближається, а отже він усвідомлював, що перебування на колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Таким чином в даному випадку наявна інтелектуальна ознака умислу в діях потерпілого, тобто це свідчить про те, що [PERSON] свідомо допускав настання шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане. Враховуючи, що умисел потерпілого слід відмежовувати від грубої необережності, яка за нормами ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою лише для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду, вважаємо, що в діях потерпілого [PERSON] наявний виключно умисел виходячи з наступного. При необережності, на відміну від умислу, вольова ознака полягає в тому, що особа або не передбачає наслідків своїх дій, хоча повинна і могла їх передбачати, або передбачала наслідки, але розраховувала на їх відвернення. Зважаючи на сукупність фактичних обставин, а саме потерпілий вибіг на зустріч поїзду на колію по якій рухався даний електропоїзд знаходився у вертикальному положенні, відсутність особливих зусиль для уникнення наїзду на нього при дотриманні простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди щоб перечекати поїзд у безпечній зоні відсутні), можна зробити висновок, що лише за наявності умислу потерпілого [PERSON] у даній обстановці йому могла бути спричинена шкода. З цих же підстав можна виключити й випадкову можливість здійснення наїзду на потерпілого [PERSON] . Також представник відповідача, зазначає, що смерть потерпілого настала внаслідок умислу потерпілого [PERSON] . Отже позивачі не додали до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували обставини зазначені в позовній заяві або наявність підстав для звільнення від доказування. Тобто позивачами не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо наявності підстав стягнення моральної шкоди в судовому порядку. Також, матеріали кримінального провадження № 12021100000000429 відсутні у матеріалах судової справи, що унеможливлює відповідача в повній мірі сформувати свою правову позицію в даній справі. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06.12.2024 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 16.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив. 07.03.20205 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Матях Н.І. до суду надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 10.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Таргоній В.М. заявлений позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Матях Н.І. просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з мотивів викладених у відзиві. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що згідно висновку експерта № 012-70-2629-2021 при судово-медичному дослідженні трупа [PERSON] , 2003 року, було виявлено: -численні забійні рвані рани, садна та ділянки осаднення шкіри на обличчі, волосистій частині голови та шиї: численні переломи кісток мозкового черепа та багатоскалкові переломи лицьового черепу, викид головного мозку назовні; -синці, садна та ділянки осаднення шкіри на грудях, животі та спині, з крововиливами в підшкірно-жирову клітковину в їх проекції, а також розміжчення підшкірно-жирової клітковини поверхневих шарів м`язів в поперековій ділянці; невеликий лівобічний гемоторакс; перелом деяких ребер зліва по задній анатомічній лінії, забої легень; невеликий гемоперитонеум (близько 100 мл крові); через капсулярні розриви селезінки, печінки, ознаки струсу тіла (забій жирової клітковини переднього середостіння; розлиті крововиливи по ходу міжчасткових борозен, з розривами легеневої плеври на їх фоні зліва; крововиливи по ходу обох легеневих зв`язок; окутуючий крововилив в парааортальну клітковину на рівні визхідного відділу грудної аорти; крововилив на рівні кореня брижі голодної кишки, під капсулою підшлункової залози та в навколониркову клітковину; крововиливи в ворота селезінки, нирок); -ділянки осаднення шкіри на правій кінцівці; садна та ділянки осаднення шкіри на лівій верхній та правій нижні кінцівках; синці, садна, ділянки осаднення шкіри, забій та рвані рани на лівій нижній кінцівках; крововиливи в підшкірно-жирову клітковину в проекції ушкоджень; переломи лівої плечевої кістки, правої малогомілкової кістки, обох кісток лівої гомілки лівої стопи. Враховуючи характер, зовнішній вигляд та локалізацію ушкоджень, об`єм травми, крововиливів в ділянках ушкоджень та їх інтенсивність, дані гістологічного дослідження (відсутність видимої клітинної реакції в ділянках ушкоджень), ознаки струсу тіла, а також дані обставини справи (наїзд електропотягом з загибеллю потерпілого та місці пригоди), вважати, що виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до настання смерті та могли виникнути при залізнодорожніцй травмі ударом ( ударами) частиною (частинами) рухомого залізнодорожного транспорптного засобу, в строк та при обставинах, вказаних в постанові. При цьому, найбільш ймовірно, що в момент первинного контакту пішохід знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні, можливо в динаміці та був обернений задньою правою бічною половиною тіла до травмуючої (травмуючих) частини ( частин) електропоїзда, з подальшим падінням потерпілого та перекочуванням його колесами рухомого залізнодорожного транспортного засобу через голову та ліву гомілку. Враховуючи, що всі вищеописані тілесні ушкодження виникли майже одночасно та об`єднані єдиним механізмом травми (рейковою травмою), оцінювати їх за ступенем тяжкості кожне окремо в даному випадку немає сенсу. Всі ушкодження спричинені [PERSON] ,2003 р.н., мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Смерть настала від розтрощення голови, на що вказує вищеописане. При судово - токсикологічному дослідженні в крові від трупа [PERSON] , 2003 р.н., було виявлено етиловий спирт в концентрації 1,60 г/л(проміле), що за життя відповідає середньому алкогольному сп`янінню (а.с.10-22). Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 19.05.2022 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2021 за № 12021100000000429 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, закрити на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення ( а.с.37-48). Згідно із свідоцтвом до народження серії [NUMBER] від 08.08.2003 р., виданого виконавчим комітетом Тальнівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] . В графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати [PERSON] (а.с.49). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2021, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про смерть № 13387 від 01.06.2021 року, [PERSON] помер [INFO] ( а.с.50). На запит адвоката Таргоній В., АТ «Українська залізниця» повідомляє, що філія «Приміська пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» опрацювала лист від 26.05.2025 № 2 щодо адвокатського запиту та надає наступну інформацію: п.1 електропоїзд ЕР9М-552 станом на 29.05.2021 перебував на балансі акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Південна-Західна залізниця» виробничого структурного підрозділу «моторвагонне депо Фастів-1». п.2 машиніст поїзда №7661, [PERSON] станом на 29.05.2021 працював на посаді машиніста електропоїзда у виробничого структурного підрозділу «моторвагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південна - Західна залізниця» (а.с.117). Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Матях Н.І., не визнаючи позовні вимоги, посилається на ту обставину, що смерть [PERSON] наслала в наслідок його порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663 (далі Правила), а саме, п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.20 Правил та що останній при наїзді на нього електропоїзду знаходився на залізничній колії по якій рухався електропоїзд та свідомо допустив настання шкідливого результату. Та що смерть настала внаслідок умислу самого потерпілого [PERSON] . Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати батькам загиблого [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Проте, в судовому засіданні встановлено, що загиблий перебував на коліях по яких рухався електропоїзд, де немає переходу для пішоходів у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, знаючи про небезпечність перебування на залізничних коліях належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, хоча в судовому засіданні не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] , а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених батьками загиблого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів по 200 000,00 грн. на кожного, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої смертю сина. В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами ... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати батькам загиблого [PERSON] , на думку суду, у зв`язку з спричиненням смерті їх сина повинна становити по 200 000,00 грн., кожному з батьків загиблого [PERSON] , з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями батьків, душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті їх сина, що на думку суду, буде відповідати перенесеним позивачами, моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням батьків [PERSON] та [PERSON] . При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами, тому позовні вимоги позивачів підлягає частковому задоволенню, що на думку суду, буде відповідати перенесеним батьками загиблого моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості і не матиме наслідком збагачення останніх за рахунок відповідача. Розподіл судових витрат. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно пп.2 п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року складає 3028, 00 грн. Суд прийшов до висновку про відшкодування відповідачем АТ «Українська залізниця» позивачам моральної шкоди у розмірі по 200 000,00 грн. кожному, а разом 400 000 грн. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 4000 грн (400 000 грн х1% =4000). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial