Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю адвокат Фоменко Андрій Віталійович, що діє в інтересах акціонерного товариства «Юнекс Банк», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №48.81.1124.1 від 19.11.2024 в загальному розмірі 120 568,78 грн. та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2024 акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» та гр. [PERSON] , уклали Кредитний договір № 48.81.1124.1. на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (Договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮНЕКС БАНК», що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою:www.unexbank.ua. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4 Кредитного договору Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 139 750,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Кредитним договором. В порядку й на умовах відповідно до пунктів 1.6 - 1.11, 3.1-3.3. Кредитного договору та пунктів 3.4., 3.5., 3.6., 3.6-1, 3.7., 3.6. Правил, Позичальник зобов`язався повертати Кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, зі строком погашення Кредиту - не пізніше 19.02.2027 року. Зазначив, що відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов Кредитного договору та Правил. Станом на 03 вересня 2025 року загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «ЮНЕКС БАНК» за Кредитним договором № 48.81.1124.1. від 19 листопада 2024 року становить 120 568,78 грн., що складається із: -·заборгованості по поверненню кредитних коштів: 108 337,25 гривень; -·заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями: 12 231,53 гривень. 04.08.2025 позивач направив відповідачеві [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредитних коштів. Враховуючи те, що відповідачем протягом тривалого часу не сплачуються щомісячні платежі на погашення кредиту, процентів за користування кредитними коштами позивачем прийнято рішення звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 25.09.2025 Ужгородським міськрайонним судом відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки до суду не повідомив, відзив на позов не надсилав. 06.01.2026 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.11.2024 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №48.81.1124.1, на умовах повернення, платності, строковості, АТ надало відповідачу у користування кредитні кошти у сумі 139 750,00 грн., з них комісія за надання кредиту у сумі 6500,00 грн., строк кредитування - 27 місяців з 19.11.2024 по 19.02.2027, орієнтовна загальна вартість кредиту 215 548,55 грн., реальна річна відсоткова ставка - 52,1434%. Відповідач власноруч підписав договір та додатки. Із копії платіжної інструкції №6538 від 19.11.2024 судом встановлено, що на рахунок [NUMBER] АТ «ЮНЕКС БАНК» перерахувало [PERSON] 133 250,00 грн. кредиту та на рахунок АТ «ЮНЕКС БАНК» з відповідача зараховано 6500 грн. комісії за надання кредиту. Із копій виписок по особовому рахунку та розрахунку заборгованості судом встановлено, що [PERSON] користувався кредитними коштами та частково вносив заборгованість по кредиту, останній платіж 26.05.2025 в сумі 5 159,03 грн. Із копії правил надання споживчого кредиту та вимоги про дострокове повернення кредитних коштів від 04.08.2025 судом встановлено, що на адресу відповідача направлено письмову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 115 676,54 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений кредитний договір, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять виписки з особового рахунку про рух коштів, а також платіжну інструкцію про перерахування коштів відповідачеві. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів та користування кредитними коштами. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по кредиту у сумі 120 568,78 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved