Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

06.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - ТОВ «Свеа Фінанс», позивач), в особі представника Паладич А.О., через підсистему «Електронний суд», що є складовою частиною Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за договором №4641349 від 11.05.2024, який обґрунтовувало наступним. Відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна» і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті https://credit7.ua/. Після цього, ТОВ «Лінеура Україна» 11.05.2024 направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір №4641349 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ITC первісного кредитора - ТОВ «Лінеура Україна». Таким чином, 11.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4641349 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами даного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 дні, стандартна процентна ставка становить 1,50% на день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку відповідач вказав при оформленні кредиту. Згодом відповідач звернувся до первісного кредитора за отриманням додаткової суми кредиту і ініціював збільшення суми вже отриманого раніше кредиту шляхом вчинення відповідних дій в ІТС первісного кредитора. Первісний кредитор задовольнив даний запит, і направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти Додаткову угоду (додатковий договір) до Договору № 4641349, яка містила усі істотні умови, шляхом розміщення повного тексту такої Додаткової угоди (додаткового договору) в відповідному розділі особистого кабінету позичальника в ІТС Первісного кредитора. Відповідач здійснив акцепт і підписання відповідної Додаткової угоди (додаткового договору) до Договору №4641349 у тій самій формі і у той самий спосіб, що і було підписано основний договір (шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Додатковою угодою (додатковим договором) виконало та надало позичальнику додаткові грошові кошти у сумі 1100,00 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник також вказав в відповідному розділі ІТС при заповненні заявки, що підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином відповідачем було отримано кредит в загальному розмірі 6100,00 грн. двома переказами. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за Договором №4641349 від 11.05.2024, шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором (останній платіж було здійснено 08.06.2024 19:22:51 у сумі 2348,5 грн). Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 24.01.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «CВЕА ФІНАНС» (далі Новий кредитор) укладено Договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу №01.02-02/25 від 24.01.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4641349 складає: 30188,13 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6099,99 грн, заборгованість по відсотках - 21038,14 грн, пеня, штраф - 3050,00 грн, комісія - 0,00 грн. Відповідач ухиляється від належного виконання зобов`язань, відтак позивач змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення зазначеної вище заборгованості та понесених судових витрат. Ухвалою від 14.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі. В судове засідання представник позивача не прибув, позовна заява містить прохання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином про час, день та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Причини неприбуття суду невідомі. Відповідач відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. Підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.2 ст. 223 ЦПК України, відсутні. Згідно із вимогами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні 26.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 29.12.2025. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та давши їм належну оцінку суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 11.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою вебсайту (www.credit7.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Лінеура Україна», було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4641349. Перед підписанням договору [PERSON] ознайомився з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору, а також паспортом споживчого кредиту, який містить усі істотні умови договору. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на виконання зазначених вимог, [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор 85414 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Згідно з умовами договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% на день. В окремих випадках, встановлених Договором (що в свою чергу не передбачають неналежне виконання позичальником зобов`язань) може застосовуватися знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 1,43% на день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку відповідач вказав при оформленні кредиту. Згодом відповідач звернувся до первісного кредитора за отриманням додаткової суми кредиту і ініціював збільшення суми вже отриманого раніше кредиту шляхом вчинення відповідних дій в ІТС первісного кредитора. Первісний кредитор задовольнив даний запит, і направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти Додаткову угоду (додатковий договір) до Договору № 4641349, яка містила усі істотні умови, шляхом розміщення повного тексту такої Додаткової угоди (додаткового договору) в відповідному розділі особистого кабінету позичальника в ІТС Первісного кредитора. Відповідач здійснив акцепт і підписання відповідної Додаткової угоди (додаткового договору) до Договору №4641349 у тій самій формі і у той самий спосіб, що і було підписано основний договір (шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Додатковою угодою (додатковим договором) виконало та надало позичальнику додаткові грошові кошти у сумі 1100,00 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник також вказав в відповідному розділі ІТС при заповненні заявки, що підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином відповідачем було отримано кредит в загальному розмірі 6100,00 грн. двома переказами. ТОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткової угоди, що підтверджується довідками: ТОВ «ПЕЙТЕК» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 11.05.2024 18:10:11 на суму 5000,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 1816b50a-208e-4646-9366-ba37728c70e5, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 46413491715440207 Session ID 024549832926, Сайт торгівця - https://credit7.ua, Код авторизації 589374, Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] ; ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 21.05.2024 18:55:22 на суму 1100,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 403056024, призначення платежу: Зарахування 1100 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість у сумі 30188,13 грн. 24.01.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Свеа Фінанс», а ТОВ «Лінеура Україна» набуває Права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Реєстру Боржників №1 до Договору Факторингу №01.02-02/25 від 24.01.2025, який долучений до матеріалів справи, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги до відповідача у загальному розмірі 30188,13 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 6099,99 грн, заборгованість по відсотках - 21038,14 грн, пеня, штраф - 3050,00 грн, комісія - 0,00 грн. Оскільки будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає правильним. Отже, право позивача порушене невиконанням свого зобов`язання з повернення кредиту відповідачем, а тому підлягає судовому захисту. Як визначається ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище, позивач надав суду докази того, що перехід права вимоги відбувся належним чином. Доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені договором позики та додатковою угодою, взяті на себе зобов`язання останній не виконав, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати коштів за договором позики не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для стягнення у примусовому порядку. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином суд вважає, що докази надані позивачем щодо заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» є належними та допустимими, а тому позов в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6099,99 грн та заборгованості по відсотках 21038,14 грн підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею/штрафами в розмірі 3500,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64» на території України введено військовий стан, який згодом на підставі Указів Президента продовжувався та триває на час розгляду даної справи в суді. При цьому, у електронних матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором №4641349 від 11.05.2024, який проведений за період 11.05.2024 - 24.01.2025. Таким чином, з огляду на положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яка поширюються на спірні правовідносини, [PERSON] як позичальник звільнений від обов`язку сплати на користь позивача пені/штрафу за прострочення ним виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки на час укладення та дії кредитного договору, а також розгляду справи у суді та ухвалення у ній рішення в Україні діяв та продовжує діяти воєнний стан. За наведених обставин, аргументи сторони позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» пені/штрафу в розмірі 3050,00 грн суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому такі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору 0,8, що становить 2422,40 грн. Разом з тим, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» - 27138,13 грн, що становить 89,90% від ціни позову. Тому на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2177,73 грн (89,90% сплаченого судового збору в сумі 2422,40грн).

Outcome: partial