Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 20 вересня 2018 року між [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрована громадянкою України. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024 по справі № 308/4878/24 шлюб між сторонами розірвано та вирішено малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . Позивач зазначає, що у зв`язку з місцем та характером роботи він постійно проживає за межами України, в Угорщині, і можливість особистого спілкування з дитиною для нього є істотно ускладненою. Відповідачка через особисті неприязні стосунки між ними уникає спілкування з заявником із приводу виховання дитини, перешкоджає йому спілкуватися з дитиною за допомогою засобів зв`язку та взагалі брати будь-яку участь у вихованні дитини. Він надає фінансову допомогу доньці, що підтверджується платіжними квитанціями в системі « [PERSON] », але його грошові переводи в цій системі відповідачка не бажає отримувати, Позивач звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради як до органу опіки та піклування з заявою про вирішення спору між батьками щодо його участі у вихованні дитини. 09 квітня 2025 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення за №187 «Про визначення способу участі» у якому виконком міської ради вирішив : визначити спосіб участі у вихованні дитини та встановлено [PERSON] , [INFO] порядок побачення з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , таким чином : надати можливість батьку дитини безперешкодно спілкуватись з донькою кожної суботи у період з 17 до 19 год., за допомогою засобів телефонного зв`язку або засобів відеозв`язку; зазначене спілкування з дитиною проводити з обов`язковим урахуванням режиму дня та стану її здоров`я. Матері дитини [PERSON] рекомендовано забезпечити можливість безперешкодного спілкування між батьком та дитиною у визначений спосіб. Зазначає, що відповідачка рішення органу опіки та піклування не виконує. Позивач до теперішнього часу жодного разу не отримав можливості зв`язатися за допомогою телефонного та відеозв`язку з дитиною. З огляду на викладене, просить суд : визначити способи участі у вихованні дитини та встановити [PERSON] порядок побачення з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , таким чином : надати можливість батьку дитини безперешкодно особисто спілкуватись з донькою кожної суботи у період з 17 до 19 години за допомогою телефонного, електронного та іншого засобів зв`язку, в тому числі відеозв`язку через меседжери Viber, Telegram, WhatsApp, з урахуванням стану здоров`я дитини, а також на день народження доньки та святкові дні за телефонним номером [NUMBER] або іншим, який буде в її користуванні; зобов`язати [PERSON] забезпечити можливість безперешкодного спілкування між батьком та дитиною у визначений спосіб та не чинити перешкод у їх спілкуванні. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 30.06.2025 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що про спілкування доньки з батьком заперечує, оскільки на її думку спілкування із своїм батьком істотно порушить ї психічно-моральний стан дитини. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2025 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечила, пояснила що вона категорично заперечує проти того, щоб позивач спілкувався з її дитиною, оскільки це негативно вплине її розвиток. Також вказала, що у неї відсутні технічні засоби для спілкування позивача з донькою в режимі відеозв`язку. Просила врахувати, що позивач раніше судимий за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2011 року. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2024 року справа № 308/4878/24 розірвано. Також вказаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2024 року справа № 308/4878/24, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Як зазначає позивач в позовній заяві, що у зв`язку з місцем та характером роботи він постійно проживає за межами України, в Угорщині, і можливість особистого спілкування з дитиною для нього є істотно ускладненою. Відповідачка через особисті неприязні стосунки між ними уникає спілкування з заявником із приводу виховання дитини, перешкоджає йому спілкуватися з дитиною за допомогою засобів зв`язку та взагалі брати будь-яку участь у вихованні дитини. З даного приводу позивач звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської ради як органу опіки та піклування із заявою про вирішення спору між батьками щодо його участі у вихованні дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №187 від 09.04.2025 «Про визначення способу участі у вихованні дитини», визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено [PERSON] , [INFO] порядок побачення з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , таким чином : - надати можливість батьку дитини безперешкодно спілкуватись з донькою кожної суботи у період з 17 до 19 год., за допомогою засобів телефонного зв`язку або засобів відеозв`язку; - зазначене спілкування з дитиною проводити з обов`язковим урахуванням режиму дня та стану її здоров`я; Матері дитини [PERSON] рекомендовано забезпечити можливість безперешкодного спілкування між батьком та дитиною у визначений спосіб. Батькам дитини знайти взаємопорозуміння у питаннях участі у вихованні дитини. У разі виникнення непорозуміння та спорів між батьками у питаннях участі у вихованні, проведення зустрічей батька з дитиною, а також невиконання даного рішення, один із батьків має право звернутися із позовом до суду для вирішення спірних питань. У свою чергу відповідачкою до матеріалів справи долучено вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2011 справа №1-404/11, [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією засобів вчинення злочину. На підставі ст. 75, 76 КК України, звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекція, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирішуючи даний спір по суті, суд вважає доведеним стороною позивача наявність перешкод у спілкуванні з дитиною. Посилання відповідачки на те, що спілкування із батьком істотно порушить психічно-моральний стан дитини суд оцінює критично, оскільки такі факти не доведені суду належними доказами. З матеріалів справи вбачається наявність конфлікту між сторонами, які не змогли самостійно визначити порядок участі батька у вихованні їх малолітньої дитини, про що, зокрема, свідчить звернення батька до суду з даним позовом. Також у судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує конфлікт, вони практично не спілкують, що у свою чергу також унеможливлює самостійне вирішення питання стосовно участі батька у спілкуванні і вихованні дитини. Отже, поведінка і стосунки сторін, в тому числі й у судових засіданнях, засвідчили про нездатність дійти спільного рішення щодо участі батька у спілкуванні з дітьми. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.10.2021 року у справі №522/2593/19, провадження№61-5380св21. У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ст. 158 СК України закріплено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд має враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, необхідно визначити спосіб участі відповідача у вихованні дитини шляхом систематичних побачень згідно із запропонованим органом опіки та піклування графіком. Докази, які б свідчили, що спілкування батька із дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку в матеріалах справи відсутні. Надані відповідачем докази щодо побиття та неналежної поведінки позивача щодо дитини, суд оцінює критично, оскільки вони є неналежним підтвердженням цих обставин. Як повідомила відповідач у судовому засіданні, вона не зверталася до поліції з приводу цих фактів. Вирок суду щодо відповідача також не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки судимість є погашеною. Крім того судимість відповідача не стосується малолітніх або неповнолітніх дітей та/або їх використання задля вчинення кримінального правопорушення, тому не підтверджує його негативного ставлення до дітей вцілому та своєї дитини безпосередньо. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю. При цьому, слід зазначити, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною в інших формах за погодженням батьків. При цьому, батьки повинні вживати всіх можливих і залежних від них заходів для налагодження (відновлення) нормального позитивного спілкування і контакту дітей з обома батьками. Дитина повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їм виховання в атмосфері любові і моральної, та матеріальної забезпеченості. При цьому, слід роз`яснити сторонам можливість звернення до суду з позовом про зміну порядку спілкування батька з дитиною з урахуванням вікових змін та особливостей формування соціальних та сімейних зв`язків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Крім того, у відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved