Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

21.11.2025 представник позивача ТОВ «Бізнес позика» Танцуріна Є.В., що діє на підставі довіреності № 14 від 29.10.2025, через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС)звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 1 - 10). В обґрунтування позову зазначила, що 19.08.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 350129-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (у тексті також кредитний договір, договір), який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн, строком на 16 тижнів на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,16395000 % в день (фіксована ставка), на засадах строковості, поворотності, платності, який позичальник зобов`язується повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими наказом директора ТОВ «Бізнес позика» № 10-ОД від 22.06.2021. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на його банківську картку, вказану при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 19008,02 грн, що складається з прострочених платежів за основною сумою кредиту в розмірі 9611,12 грн та процентами за користування кредитними коштами в розмірі 9397,08 грн. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 19008,02 грн та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою від 26.11.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації про те, чи випускалася на ім`я [PERSON] банківська картка та про рух коштів по його банківській картці. Витребувана інформація надійшла до суду 22.12.2025 (а. с. 28 - 32). Позивачеві та представникові позивача копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 26.11.2025, що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 20, зворот а. с. 20). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка 27.11.2025 надіслана відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, 09.12.2025 повернулась до суду без вручення (а. с. 21, 22). 09.12.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 23). Судове засідання призначено на 30.12.2025 (зворот а. с. 23). Позивачеві та представникові позивача копію ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і судову повістку про виклик до суду в цивільній справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 11.12.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 26, зворот а. с. 26). Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 26.11.2025 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 09.12.2025, та судова повістка про виклик до суду в цивільній справі, які надіслані відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, повернулись до суду без вручення 24.12.2025 (а. с. 33, 34). 10.12.2025 на офіційному веб-порталі Судової влади України розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 25). Представник позивача в судове засідання 30.12.2025 не з`явився; у пункті 4 прохальної частини позовної заяви просить суд розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 9). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надходили. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин, в силу приписів зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони не з`явилися у судове засідання, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 19.08.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес позика» в електронній формі договір № 350129-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», з використанням особистого кабінету позичальника на сайті кредитодавця за адресоюhttps://my.tpozyka.com. Відповідно до п. 1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Строк, на який надається кредит - 16 тижнів. Плата за користування кредитом є фіксованою і становить 1,16395000 % в день. Комісія за надання кредиту - 1500,00 грн. Термін дії договору - до 09.12.2021. Пунктом 2 кредитного договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. У п. 3 кредитного договору сторони погодили графік платежів, у якому визначено розмір та дату їх внесення позичальником. До кредитного договору додані пропозиція (оферта) від 19.08.2021 укласти договір № 350129-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) від 19.08.2021 щодо укладання договору № 350129-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). При цьому, приймаючи умови договору, позичальник підтвердив, що він ознайомлений з договором та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір (п. 7 кредитного договору). До матеріалів справи також долучено Паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні кредитному договору умови щодо суми, строку кредитування, розміру комісії, графіку погашення кредиту; анкету клієнта [PERSON] (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.tpozyka.com), в якій зазначені всі його анкетні дані та інформація стосовно суми бажаного кредиту; довідку «TacPay», якою підтверджується проведення 19.08.2021 успішної транзакції по зарахуванню позичальникові на його банківську картку, реквізити якої ним вказані при оформленні кредиту в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця, обумовленої кредитним договором суми грошових коштів - 10000,00 грн. Тобто 19.08.2021 позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.12.2025 № 20.1.0.0.0/7-251210/44691-БТ та випискою за договором № б/н за період 19.08.2021 - 09.12.2021 (а. с 28 - 30). Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тому акцентуючи пропозицію кредитодавця відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9474 у договорі приєднався до нього та до Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19) від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Проаналізувавши матеріали справи в частині процедури укладення кредитного договору, судом з`ясовано, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19. Як встановлено судом, наявні у справі документи підтверджують, що для підписання кредитного договору кредитодавець надіслав на номер телефону позичальника, зазначений ним під час оформлення кредиту в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, одноразовий пароль-ідентифікатор G-9474, яким він скористався, тобто підписав кредитний договір. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Спірний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 536 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитним договором, перерахував відповідачеві кошти у розмірі 10000,00 гривень на його платіжну картку № [NUMBER] . В той же час відповідач, порушуючи умови кредитного договору, свої зобов`язання в частині погашення заборгованості за кредитом не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні і довідки про стан заборгованості станом на 30.10.2025 [PERSON] має заборгованість за договором № 350129-КС-001 про надання кредиту від 19.08.2021 у сумі 19008,20 грн, що складається з неповерненої суми кредиту в розмірі 9611,12 грн і нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9397,08 грн. З даного розрахунку заборгованості вбачається, що кредитодавець не здійснював нарахувань за кредитним договором після закінчення терміну його дії 09.12.2021. Зазначеним розрахунком заборгованості підтверджується, що [PERSON] на виконання умов договору 02 і 16 вересня 2021 року здійснив часткову оплату кредиту - 388,88 грн, відсотків - 3375,60 грн і комісії - 1500,00 грн, на загальну суму 5264,48 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. У п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. В постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц (провадження № 61-3084св19) зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки у цій справі знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредитних коштів і нарахувань згідно умов зазначеного договору, то заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в судовому порядку. Суд проаналізувавши матеріали справи та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, прийшов до переконання, що оскільки відповідачем порушені права позивача, то вони потребують захисту, тобто позов підлягає задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» необхідно стягнути заборгованість за договором № 350129-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 19.08.2021 в сумі 19008,20гривень. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У позовній заяві представник позивача зазначив, що понесені позивачем судові витрати складаються із суми сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 18070 від 14.11.2025 (а. с. 11). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду цієї позовної заяви позивачем сплачено 2422 гривні 40 копійок судового збору. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved