Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька дитини, [PERSON] угли. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що батько дитини фактично з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере, матеріально не підтримує, а місце його перебування їй невідоме. Внаслідок цього позивачка позбавлена можливості отримати від відповідача згоду на реєстрацію місця проживання їхньої спільної дитини за місцем проживання матері. Позивачка зазначає, що вона зареєстрована та фактично проживає разом з малолітньою дочкою за адресою: [ADDRESS] . Власниця вказаного житлового приміщення надала письмову заяву, в якій не заперечує проти реєстрації дитини за цією адресою. Позивачка зверталася до органу реєстрації з заявою про реєстрацію місця проживання дитини, однак отримала відмову через відсутність письмової згоди батька. Тому вона вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права дитини. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка подала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Представник Костопільської міської ради Рівненського району Рівненської області в судове засіданння не з`явився, просив суд справу розглядати у їх відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду з урахуванням наданих ними письмових пояснень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляду справи відповідач був сповіщений належним чином (направленням повістки за останньою відомою адресою), але його фактичне місце проживання наразі невідоме. За таких обставин справа розглядається за відсутності відповідача в порядку заочного провадження згідно з ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України. Оцінивши зібрані докази та повно з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У даному випадку малолітня [PERSON] , 2023 р.н., не досягла десятирічного віку, отже для визначення (реєстрації) місця її проживання законом вимагається згода обох батьків. Якщо мати та батько проживають окремо і не дійшли згоди щодо того, з ким із них проживатиме малолітня дитина, спір може бути вирішений органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Законодавство України про реєстрацію місця проживання також передбачає, що у разі, коли батьки дитини мешкають за різними адресами, зняття з реєстрації та реєстрація місця проживання дитини разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду чи органу опіки). Тобто, для зміни або визначення адреси проживання дитини за відсутності добровільної згоди другого з батьків необхідне рішення компетентного органу зокрема, рішення суду. В ситуації, що склалася, отримати згоду відповідача неможливо, оскільки останній не проживає з дитиною і його місце перебування не встановлено. Відсутність згоди батька фактично унеможливлює виконання обов`язку матері зареєструвати місце проживання новонародженої дитини (такий обов`язок повинні виконати батьки протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження дитини). Таким чином, суд розглядає даний спір як належний спосіб вирішення питання про місце проживання та реєстрацію дитини за відсутності згоди батька. Пріоритетом при вирішенні спорів, що стосуються дітей, є найкращі інтереси дитини. Згідно з ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, які здійснюються судами чи іншими установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини також наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна бути справедлива рівновага, причому найважливіші інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків. Верховний Суд України у своїй практиці підтримує цю позицію, вказуючи, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини, і саме інтереси дитини мають визначатися та враховуватися насамперед. Отже, у разі колізії між формальними вимогами (наприклад, згодою батька) та благо дитини, перевага надається захисту прав та інтересів дитини. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання матері суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на вільний вибір місця проживання, на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Суд погоджується, що неврегульованість питання реєстрації негативно впливає на забезпечення прав дитини. Малолітня Лейла фактично проживає із матір`ю, яка належно виконує батьківські обов`язки і створила необхідні умови для проживання та розвитку дитини за місцем свого проживання. Натомість батько дитини не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею та не забезпечує її потреб, а місце його проживання невідоме. Суд вважає, що надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю без згоди батька повною мірою відповідатиме найкращим інтересам дитини та не порушить прав батька. Такий спосіб вирішення спору прямо передбачений законом і спрямований на захист прав дитини у випадках, коли один з батьків ухиляється від виконання своїх обов`язків або відсутній. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що вимога позивачки про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою матері без згоди батька є правомірною, підтвердженою матеріалами справи та такою, що відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved