Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До суду 27.10.2025 надійшов у електронній формі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник зазначає, що 06.10.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної систем укладено електронний Договір № 7142905 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 205-0Д від 10.02.2022, та розміщених на їх сайті. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту складає 25 000 грн строк кредиту 360 днів. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов?язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] . Свої зобов`язання перед кредитором відповідач не виконв внаслідок чого виникла заборгованість. 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінтраст Україна», було укладено Договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитними договорами у тому числі і договором укладеним з відповідачем. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 19 760,80 гривень. Тому, покликаючись на статті 512, 514, 625, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 19 760,80 гривень, а також судові витрати в розмірі 12 422,40 гривень, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. Ухвалою від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01.12.2025, у зв`язку із неявкою учасників відкладено на 29.12.2025. Представник позивача Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, клопотань не подавав, у позовній заяві висловив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] за місцем свого проживання відсутній, повідомлений шляхом направлення повістки про виклик до суду за адресою реєстрації та шляхом завчасного розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не з`явився, відзив не подав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.п.2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд у порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 06.10.2023 ТОВ «Авентус Україна» та відповідач уклали Кредитний договір № 7124905 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора С8998, відповідно до вимог Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію», що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Потім, для безпосереднього оформлення кредиту Відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування: ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідно до п.1.3. договору, сума кредиту становить 4 000 грн, тип кредиту - кредит. Пунктом 1.4. визначено, що строк кредиту складає 360 днів, періодичність сплати платежів - кожні 10 днів. Стандартна процентна ставка, визначена п. 1.5.1 цього договору та складає 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Після чого Відповідач отримав кредит в сумі 4 000 грн на свою платіжну карту № [NUMBER] . Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, стверджено відповіддю на запит отриманою судом від АТ «КБ «ПриватБанк». Відповідно до картки обліку договору № 7142905 від 06.10.2023 [PERSON] не здійснив жодної сплати за вказаним кредитом, в наслідок чого станом на 26.05.2024 у творилася заборгованість у сумі 9 731 гривня 20 копійок, що складається із тіла кредиту у сумі 4 000 гривень та процентів у сумі 5 731,20 гривень. 27.05.2024 між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТУКРАЇНА» укладено договір факторингу 27.05/24-Ф, за яким від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Про перехід права вимоги боржника повідомлено шляхом направлення відповідного листа на його електронну адресу [INFO] За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи наведене, позивачем належним чином було доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. Таким чином, відповідачем не виконано умови укладено кредитного договору та не повернуто позивачеві отримані кредитні кошти, а також не сплачено проценти за користування ними, чим порушено права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем надано суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається, відповідач будь-які докази до суду не надав, тому справа розглянута за наяними матеріалами і суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача необхідно стягнути в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, зазначених у позовній заяві в розмірі 10 000 гривень, слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги № 10/12-2024, а 20.10.2025 сторонами підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Відповідно до вказаного акту, адвокатом упродовж однієї доби надано 5 видів послуг загальною тривалістю 10 год загальною вартістю 10 000 грн. Вартість наданих послуг має бути оплачена адвокату протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду законної сили. Отже, наданими позивачем доказами підтверджується розмір очікуваних витрат у сумі 10 000 грн. При визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та в постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18). У постанові від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved