Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

17.10.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №00-9723331 від 15.04.2024 у розмірі 35795,40 гривень та вирішити питання судових витрат, які включають в себе витрати на правову допомогу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 квітня 2024 року між ТзОВ «Макс кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9723331, шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідач отримав 6600,00 гривень. Відповідач зобов`язувався в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, сплачувати кошти за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. ТзОВ «Макс кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 6600,00 грн. 17.12.2024 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. 02.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу№ 02/06/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 35795,40 грн, з яких 6600,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 29195,40 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Тому просить позов задовольнити, стягнути заборгованість за договором №00-9723331 від 15.04.2024 у розмірі 35795,40 гривень, судові витрати 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Ухвалою від 20.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву. 03.12.2025 частково задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази у АТ КБ «Приватбанк» та розгляд справи відкладено. В судове засідання 08.01.2026 сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилася, не повідомила суду про причини своєї відсутності, заяв чи клопотань не подала, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 15 квітня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] , було укладено договір кредитної лінії № 00-9723331 (а.с. 26-30), шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатору «16619», який був надісланий на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] . Згідно з п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 6 000,00 гривень; тип кредиту кредитна лінія. Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «10» квітня 2025р. згідно умов пункту 3.4 цього договору ( п. 1.2-1.3 Договору). У пунктах п. 1.5, 1.7,1.8 Договору обумовлено нарахування та плату позичальником кредитодавцю процентів за користування кредитом, встановлено проценту ставку. Пунктом 1.6. Договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 600.00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору. Згідно п. 2.8 Договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 15 квітня 2024, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6000.00 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Додатком №1 до кредитного договору № 00-9723331 від 15.04.2024 є графік платежів, згідно якого дата видачі кредиту 15.04.2024, реальна річна процентна ставка 60984,70%, загальна вартість кредиту 58842,00 грн (а.с.31). Окрім цього, в матеріалах справи наявні Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит», які затверджені наказом директора ТОВ «Макс Кредит» №05-01/24 від 05.01.2024 (а. с. 21-25). Цього ж дня, відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, основні умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 19-20). Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір 00-9723331 від 15.04.2024 ідентифікований ТОВ «Макс Кредит», на номер телефону [NUMBER] 15.04.2024 о 14:44:31 було надіслано одноразовий ідентифікатор «16619» (а.с.18). З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» вих.№1401/12 від 23.12.2024 та додатку до неї встановлено, що ТОВ «Платежі онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішні транзакції, в тому числі [PERSON] 15.04.2024 о 14:44 за договором 00-9723331 на картку PRIVAT BANK [NUMBER] переказано 6000,00 грн (а.с.14-17) Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9723331 від 15.04.2024 року, встановлено, що за боржником [PERSON] станом на 01.10.2025 року обліковується заборгованість 35795,40 грн, з яких: 6600,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 29195,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.42). Із детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9723331 від 15.04.2024 року, встановлено, що за боржником [PERSON] станом на 17.12.2024 року рахується заборгованість 35795,40 грн, з яких: 6000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 29195,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 600.00 грн. сума заборгованості за нарахованими комісіями (а.с.43-44). 17.12.2024 між первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9723331 від 15.04.2024 року (а.с.30-36). 02.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 02/06/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-9723331 від 15.04.2024 (20-24). 02.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №02/06/25-Е від 02.06.2025, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 02.06.2025. Відповідно до копії реєстру боржників за договором факторингу №02/06/25-Е від 02.06.2025 до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 35795,40 грн за Кредитним договором № 00-9723331 від 15.04.2024 (а.с.28-29). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 15.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-9723331 у формі електронного документа, який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «16619». Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір кредитної лінії № 00-9723331 з нею не був би укладений. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Макс Кредит» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № [NUMBER] в розмірі 6000 грн, яка передбачена умовами Договору кредитної лінії № 00-9723331, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №1401/12 від 23.12.2024 з додатком №1 до даної довідки. Факт перерахування коштів 15.04.2024 на картку відповідача № [NUMBER] у сумі 6000 грн також підтверджується випискою за договором, наданою АТ «Приватбанк» за період з 15.04.2024 по 20.04.2024 (а.с.82 зворот-83). З повідомлення АТ «Приватбанк» від 10.12.2025 встановлено, що платіжна картка № [NUMBER] емітована [PERSON] (а.с.81-82). Наведені вище обставини свідчать про факт отримання відповідачкою кредитних коштів, схвалення нею, як умов Договору кредитної лінії. Разом з цим, відповідачка свого зобов`язання за Договором кредитної лінії не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Так, із детального розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії, складеного первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит», встановлено, що за боржником [PERSON] за період з 15.04.2024 по 17.12.2024обліковується заборгованість в розмірі 35795,40 грн, з яких: 6000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 29195,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 600,00 грн- заборгованість за нарахованими комісіями. Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Надані позивачем договори факторингу є дійсними та чинними, відомостей про те, що вони оскаржувались в судовому порядку відсутні. За наведених обставин, суд вважає, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором кредитної лінії у сумі 35795,40 грн, з яких: 6600,00 сума заборгованості за основним зобов`язанням, 29195,40 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Дослідивши вказаний розрахунок та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення позивачем сума заборгованості за основною сумою боргу за Договором кредитної лінії суперечить умовам, передбаченим даним договором виходячи з наступного. Судом встановлено, що за умовами Договору кредитної лінії передбачено надання кредиту в розмірі 6000,00 гривень строком на 360 днів із сплатою процентів за користування кредитними коштами. Також позичальник зобов`язаний був сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 600,00 грн. Також із розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» вбачається, що загальна заборгованість відповідачки становить 35795,40 грн, з яких: 6000,00 сума заборгованості за основним зобов`язанням, 29195,40 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 600,00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями. Проте, позивач просить стягнути заборгованість за основним боргом в сумі 6600,00 гривень, тобто позивач до тіла кредиту приєднав заборгованість за комісією в сумі 600,00 гривень Суд вважає, що визначених законом підстав для стягнення з відповідача основної суми заборгованості більшої, аніж була видана відповідачу немає, а тому з відповідача у користь позивача підлягає стягненню заборгованість за сумою кредиту у розмірі 6000 грн. За наведених обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення відсотків, суд, враховує. що відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Порядок та розміри сплати процентів за користування кредитними коштами визначено п.п. 1.5.1, 1.5.2 Договору кредитної лінії. Як зазначалося вище, відповідно до Договору кредитної лінії кредит надавався строком на 360 днів від дати отримання кредиту позичальником, тобто до 10.04.2025. Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Макс Кредит» права на нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому Договором кредитної лінії та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений, відтак, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення з відповідача 29195,40 грн заборгованості за нарахованими процентами за період з 15.04.2024 року по 17.12.2024 року, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд виходить з наступного. Водночас, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена за надання кредиту, має надаватися клієнту банку безоплатно, а відтак умови договору в цій частині суперечать вимогам закону, тобто є нікчемними. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 600,00 грн за надання кредиту не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» №20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с.38-39); додаткової угоди № 25771114485 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с.37); акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 на суму 7000,00 грн. (а.с.36); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого Соломко О.В. серії КС №7073/10 від 19.10.2018 (а.с.34); довіреності на представництво інтересів ТОВ «ФК «Ейс» від 11.08.2025 виданої на ім`я адвоката Соломко О.В. (а.с.33). Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Проте, варто зауважити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial