Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Сумської міської ради, третя особа - Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії по приватизації квартири і просять визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] без ордеру та зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] без ордеру на жиле приміщення. 27.11.2025 року до канцелярії суду від представниці відповідача за довіреністю Куценко А.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що наявність ордеру на квартиру є єдиною підставою для приватизації житла. До початку судового засідання від представниці позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвоката Казміренко Л.О. надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу без участі позивачів та без її участі. Позовні вимоги підтримала. 30.12.2025 року від представниці відповідача за довіреністю [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без участі представника Сумської міської ради. Третя особа - представник Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської радив судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з вересня 1984 року став проживати в кімнаті гуртожитку по [ADDRESS] , який належав Сумському ВАТ «Сумська ПМК-57», де працював позивач. 19 вересня 1984 року позивач [PERSON] зареєструвався в гуртожитку за вказаною адресою. Дана обставина підтверджується довідкою Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради №14.03-08/339472 від 21.07.2025 року про місце проживання [PERSON] (а.с. 62). 22 липня 1989 року [PERSON] одружився на [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , та вони стали разом проживати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). 30 серпня 1989 року [PERSON] зареєструвалася в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради №14.03-08/339467 від 21.07.2025 року (а.с. 64). [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] (зараз [PERSON] ), яка з 06 липня 1990 року була зареєстрована в гуртожитку разом з батьками за адресою: [ADDRESS] , та з часу свого народження по сьогодні проживає в ньому, що підтверджується довідкою про місце проживання особи [PERSON] Управління «ЦНАП у м.Суми» Сумської міської ради №14.03-08/339465 від 21.07.2025 року (а.с. 67). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася ще одна донька - [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , до 25 липня 2009 року. Рішенням сесії Сумської міської ради від 22 лютого 2006 року №1647-МР було вирішено гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , який раніше належав Сумському ВАТ «Сумська ПМК-57», прийняти до комунальної власності Сумської територіальної громади. 24 жовтня 2006 року рішенням виконкому Сумської міської ради №571 гуртожитку, в якому проживали позивачі за даним позовом, був наданий статус житлового будинку для проживання малих сімей гуртожитку у будинку [ADDRESS] , а 28 листопада 2006 року рішенням виконкому Сумської міської ради №623 було вирішено визнати наймачами житлових приміщень мешканців будинку [ADDRESS] , а саме: квартири [ADDRESS] площею 34,8 кв. м. позивачів за даним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією архівного витягу з рішення виконкому Сумської міської ради №623 від 28.11.2006 «Про визнання громадян наймачами житлових приміщень будинку [ADDRESS] (а.с. 68). Згідно поквартирної карточки квартири [ADDRESS] (зараз вулиця Гарбузівська) позивач за даним позовом [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (зараз [ADDRESS] , разом з членами сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (зараз [PERSON] ), а також [PERSON] , яка була зареєстрована в вказаній квартирі до 25.07.2009 року (а.с. 69). Позивачі за даним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно на законних підставах проживають та користуються квартирою [ADDRESS] до сьогоднішнього часу. Вказане підтверджується витягами з реєстру Сумської ТГ про реєстрацію місця проживання позивачів В жовтні 2025 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради щодо оформлення передачі у спільну часткову власність позивачам за даним позовом квартири [ADDRESS] , яку займає позивач [PERSON] разом із членами сім`ї [PERSON] та [PERSON] на умовах найму. На заяву [PERSON] . Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми надало письмову відповідь від 14 жовтня 2025 року №14.01-15/1153, згідно якої було відмовлено передати [PERSON] , його дружині та доньці - [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю ордеру на квартиру [ADDRESS] та вказано, що немає законних підстав для передачі у спільну часткову власність цього житла. Крім того, було рекомендовано за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду (а.с. 72). Згідно довідок АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10018/0145 Філії Сумського обласного управління №116.40/0145-05/533, №116.40/0145-05/534, №116.40/0145-05/535 від 08.09.2025 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів значаться. Відповідно житловий чек не використаний (а.с. 70, 71). Згідно листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів №К-5300/06.01-21 від 26 серпня 2025 року, в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради станом на 31 грудня 2012 року інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] відсутня (а.с. 73).. Таким чином, відмова Управління «ЦНАП у м. Суми» у приватизації квартири фактично зведена до посилання на відсутність ордера, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує право позивачів на житло. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», наймачі квартир мають право на приватизацію займаного ними житла. Відсутність ордера, за умови доведеного законного вселення та постійного проживання, не може бути підставою для відмови у приватизації. Судова практика підтверджує, що у разі втрати або відсутності ордера право на приватизацію може бути встановлено в судовому порядку. Інше житло позивачами раніше не приватизовувалося, що підтверджується довідками АТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ №10018/0145 Філії Сумського обласного управління №116.40/0145-05/533, №116.40/0145-05/534, №116.40/0145-05/535 від 08.09.2025 року (а.с. 70, 71). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396). Частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Положення № 396 визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до пункту 4 Положення № 396 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Абзацом першим пункту 23 Положення № 396 визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Враховуючи те, що відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку недійсним в судовому порядку не визнавався, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому відповідач не мав права відмовляти позивачам у приватизації займаного ними житла, саме з підстав відсутності ордеру. Таким чином, дії відповідача порушують конституційне право позивачів на приватизацію житла. Враховуючи те, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, крім того, відсутні перешкоди, передбачені Законом щодо приватизації, а відсутність копії ордеру позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved