Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 01 червня 2013 року було укладено шлюб між позивачкою та відповідачем, який було зареєстровано виконавчим комітетом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №17. У даному шлюбі у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджує свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області 16.08.2016 року, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Рішенням Голопристанського районного суду від 13.10.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого, дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.06.2016 року і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу позивачка вдруге одружилась, підтверджується, свідоцтвом про шлюб. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу син залишився проживати із позивачкою і відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що було встановлено судом при розгляді справи про стягнення аліментів. Після початку війни, позивачка, разом з сином проживає у Німеччині місті Гамбург, що підтверджується посвідками на проживання у Німеччині. Відповідач, як батько завжди ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні сина, не піклується про його стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться його життям, ніколи не телефонує йому, не цікавиться його навчанням в школі. Відповідач надав позивачці свою нотаріально посвідчену заяву, у якій відповідач зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , та просив більше не турбувати його з цього питання. Однак, війна в Україні не дозволила позивачці розпочати цей судовий процес раніше. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представником надано до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини 11 статі 128 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило. Представник Орган опіки та піклування Голопристанської міської військової адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання, раніше представником надано заяву відповідно до якої просить розглянути справи без його представника. Представник Служби у справах дітей Ольгинської селищної військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання, раніше представником надано заяву відповідно до якої просить розглянути справи без його представника. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 серпня 2016 року у цивільній справі позовні вимоги задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 9). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2016 року і до повнолітня дитини. Позивачка [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 грудня 2020 року у Голопристанському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до довідки Голопристанського ліцею №2 Голопристанської міської ради Херсонської області №206 від 23.08.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 5-в класі ліцею за дистанційною формою навчання (онлайн). Згідно до листа Голопристанського ліцею №2 Голопристанської міської ради Херсонської області №218 від 30.08.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , учень 5-В класу, навчається дистанційно у закладі освіти Голопристанський ліцей № 2 Голопристанської міської ради Херсонської області з 02.09.2024 року. [PERSON] виховується в повній сім`ї: мама та вітчим. Біологічний батько дитини, [PERSON] , участі у житті та вихованні сина не бере вже довгий час. Мати [PERSON] піклується за дистанційне навчання сина та цікавиться його життям. Мати учня відвідує дистанційно батьківські збори. Відносини між матір`ю та сином доброзичливі, дружні та довірливі. За час навчання в початковій школі у Новозбур`ївській гімназії [PERSON] виявив середній та достатній рівень знань. У початковій школі зарекомендував себе як достатньо старанний та дисциплінований учень. Проявляє логічне та творче мислення під час виконання завдань. Любить спорт. Згідно нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області заяви [PERSON] , вбачається, що він є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Наслідки позбавлення батьківських прав йому відомі. Згідно листа Ольгинської селищної ради Військово-цивільної адміністрації Волноваського районну Донецької області Служби у справах дітей вбачається, що на даний час фактичним місцем проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] та матері, [PERSON] , є Німеччина, місто Гамбург, що підтверджується копіями посвідок на проживання у Німеччині. Зареєстрованим місцем проживання батька малолітнього [PERSON] , [PERSON] , є [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного, служба у справах дітей Ольгинської селищної військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області не має змоги повно та всебічно обстежити умови проживання малолітньої дитини [PERSON] , його матері [PERSON] , оскільки фактичним місцем проживання позивача та малолітньої дитини є інша держава. Місцем проживання батька малолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] є тимчасово окупована територія. Чинним законодавством України не передбачено можливості вчинення зазначених дій у дистанційному форматі, шляхом проведення відео-конференції, а також за допомогою месенджерів та засобами телефонного зв`язку. Верифікувати учасників справи таким способом неможливо. Отже, служба у справах дітей Ольгинської селищної військової цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області, об`єктивних причин, не має змоги надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також акт обстеження умов проживання дитини. На підставі вищезазначеного, просили суд розглядати цивільну справу за наявними в ній матеріалами. Але вказаний висновок, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, має рекомендаційний характер, тобто, не є обов`язковим для суду, який оцінює всі докази в сукупності. Також, в судовому засіданні було надано пояснення дитиною [PERSON] , який вказав, що йому 12 років, навчається в німецькій школі в 5 класі, навчається онлайн. Живе в Німеччині, з мамою, татом [PERSON] та братиком в гуртожитку в одній кімнаті, проживають вже 4 роки. Батька я ніколи не бачив, по телефону не спілкуємся. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 18 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час розгляду справи встановлено та підтверджено письмовими доказами, що відповідач протягом тривалого часу не забезпечує належних умов життя своєї дитини, не піклується про його стан здоров`я, не піклується про створення умов для отримання освіти. Відповідач жодним чином не намагається покращити умови життя та виховання своєї дитини. Таким чином, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Тому, з урахуванням інтересів дитини в силу її віку, норм чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батьком від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити її батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного і

Outcome: approved