Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У квітні 2025 року АТ "Акцент-Банк" (далі АТ "А-Банк") звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 вересня 2024 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № А337СТ155101333499, щодо надання останньому кредиту в розмірі 45 750,00 грн., строком на 36 місяців (тобто до 11 вересня 2027 року), зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, станом на 28 квітня 2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 63 771,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 45 032,91 грн., заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 17 608,93 грн., та заборгованості за пенею у розмірі 1 129,92 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2025 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю на розгляд Самарівському міськрайонному суду Дніпропетровської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 14 липня 2025 року ця цивільна справа надійшла з Самарського районного суду м. Дніпра до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2025 року головуючим суддею у цій справі визначена суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г. Є. та 17 липня 2025 року зазначені матеріали передані судді. Ухвалою суду від 17 липня 2025 року було залишено позовну заяву без руху. Недоліки позовної заяви усунуті позивачем 22 липня 2025 року. Ухвалою судді від 23 липня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині пред`явленої позовної заяви просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд установив, що 12 вересня 2024 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № А337СТ155101333499, щодо надання останній кредиту в розмірі 45 750,00 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Також, 12 вересня 2024 року [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка». Як установлено, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав, що підтверджується копією меморіального ордеру № TR.39567000.50516.3854 від 12 вересня 2024 року про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 45 750,00 грн. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач надав суду копію Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання послуг, копію паспорту споживчого кредиту, а також виписку по кредиту, що свідчить про існування у відповідача договірних зобов`язань перед АТ «Акцент-Банк». Із розрахунку заборгованості, наданого АТ «Акцент-Банк», убачається, що відповідачем за кредитним договором № А337СТ155101333499 від 12 вересня 2024 року не в повному обсязі сплачувалися платежі за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 28 квітня 2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 63 771,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 45 032,91 грн., заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 17 608,93 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 1 129,92 грн. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що відповідачем порушено обов`язок щодо сплати заборгованості за кредитним договором та нарахованих відсотків, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором у виді тіла кредиту та нарахованих відсотків. Водночас, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені. Так, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 18 Розділу Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України визначено те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому неодноразово продовжено та який діє станом на день розгляду справи. В обґрунтування вимог щодо нарахування пені позивач зазначає, що кредитний договір укладено після 21 січня 2024 року (дата набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»), з якої відновлено право кредитодавців на нарахування пені (штрафу) за договорами споживчого кредиту, укладеними після цієї дати. Посилання позивача на пріоритетність норм Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах є необґрунтованим, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини саме у сфері споживчого кредитування й спеціальні норми законів мають перевагу у випадку колізії з загальними нормами. Редакція Закону № 3498-IX прямо дозволяє кредиторам застосовувати пеню. Пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України стосується: зобов`язань за договорами, що існували до початку або на момент запровадження воєнного стану (24 лютого 2022 року); не передбачає автоматичного заборонного режиму для нових договорів, які укладаються під час дії воєнного стану із врахуванням оновленого законодавчого середовища. Водночас, посилання представника позивача на пріоритет статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції після набрання чинності Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року) відносно пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України щодо договорів позики, укладених після 24 січня 2024 року спростовується положеннями ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», відповідно до якої у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Зміни до пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року внесені не були, не конкретизували можливість незастосування вказаного положення до договорів, укладених після воєнного стану. Таким чином, беручи до уваги, що заборгованість у виді пені в сумі 1 129,92 грн. за Договором нарахована в період дії в Україні воєнного стану, тому в силу вищевказаних положень чинного законодавства позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та відповідно позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 129,92 грн. неустойки (пені) за цим Договором задоволенню не підлягає. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, перевіривши наданий суду розрахунок принципам арифметичної вірності, умовам Кредитного договору, виписки по рахунку, суд висновує, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 641,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 45 032,91 грн., заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 17 608,93 грн. У решті позову належить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial