Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

10.04.2025 на адресу Яворівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява представника позивача адвоката Тищук Л.К. в інтересах ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за Договором найму (оренди) транспортного засобу від 17 грудня 2024 року, та штрафу, який дорівнює вартості усунення пошкодженьтранспортного засобу. Окрім, цього, просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб марки «FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . В обґрунтування вимог посилається на те, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] , 17 грудня 2024 року було укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу. На виконання умов Договору Орендодавець передав Орендарю в тимчасове платне користування транспортний засіб марки «FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до пункту 1.6. Договору, транспортний засіб вважається переданим Орендарю в орендне користування з моменту підписання Сторонами Акта приймання-передачі транспортного засобу. Орендодавець та Орендар підписали Акт приймання-передачі транспортного засобу 17 грудня 2024 року. Орендар зауважень до стану транспортного засобу не мав, особисто звірив номера шасі (кузова) в підкапотному та багажному відділенні, двигуна з номерами в документах, а також перевірив комплектацію транспортного засобу. Орендодавець надав Орендарю у повному обсязі необхідну інформацію про умови і правила експлуатації транспортного засобу і про поведінку під час позаштатної ситуації. Отже, Відповідач фактично володіє та користується транспортним засобом з 17 грудня 2024 року. Сплата орендної плати, відповідно до п. 2.2. Договору, здійснюється лише шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, що вказаний у Договорі. Відповідач [PERSON] здійснив такі оплати за послуги з оренди автомобіля - 18.12.2024 оплата у сумі 2000,00 грн; 30.12.2024 оплата у сумі 7 000,00 грн; 13.01.2025 оплата у сумі 3500,00 грн. Більше оплат від [PERSON] за послуги з оренди транспортного засобу не надходило. Відповідно до пункту 2.5. Договору, Сторони погодили, що на період оренди пробігу транспортного засобу не може перевищувати 4500 км за один календарний місяць орендного користування. Якщо Орендар перевищує цей показник, Сторони погоджують додаткову суму орендної плати, яку Орендар зобов`язаний доплатити Орендодавцю за відповідний місяць користування транспортним засобом. Оскільки Орендарем було порушено умови Договору, Орендодавець повідомила Орендаря про дострокове розірвання Договору з 17 лютого 2025 року. Відповідно до пункту 4.3. Договору, дострокове розірвання договору можливе за згодою Сторін, а також за бажанням будь-якої Сторони із попередженням другої Сторони, не пізніше, ніж за два робочі дні. Отже, Договір між Сторонами було розірвано 17 лютого 2025 року. Разом з повідомленням про дострокове розірвання Договору Орендодавцем було надано вимогу до Орендаря повернути транспортний засіб та сплатити заборгованість. Станом на 17 лютого 2025 року заборгованість [PERSON] перед ФОП [PERSON] зі сплати орендної плати становила 21 000,00 грн. 17 лютого 2025 року [PERSON] надав Позивачу гарантійний лист, підписанням якого підтвердив свою заборгованість з орендної плати у сумі 21000,00 грн перед ФОП [PERSON] . У гарантійному листі Орендар також повідомив, що пошкодив транспортний засіб, вартість усунення пошкоджень становить 4500 доларів США, що на дату видачі гарантійного листа становило 188 775, 00 гривень. У гарантійному листі Відповідач зобов`язався повністю погасити заборгованість перед ФОП [PERSON] до 24 лютого 2025 року та підтвердив, що цей гарантійний лист є належним та достатнім доказом заборгованості [PERSON] перед ФОП [PERSON] і може бути використаний у суді як доказ у разі, якщо заборгованість не буде повністю погашена до 24 лютого 2025 року. 21 лютого 2025 року представником Позивача на адресу [PERSON] була направлена повторно вимога про сплату заборгованості з орендної плати по Договору у сумі 21 000,00 гривень та про повернення транспортного засобу. Оскільки у порушення умов договору відповідач у встановлені строки передбачені договором платежі не сплатив, не повернув орендоване майно, позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 206265,00 грн та 185265,00 грн штраф, який дорівнює вартості усунення пошкоджень транспортного засобу. Витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача транспортний засіб марки «FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] та стягнути судові витрати. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 21.08.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача по справі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача адвокат Тищук Л.К. надіслав до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст.223 ч.1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Згідно з вимогами ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.12.2025 , є дата складення повного судового рішення 29.12.2025. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ч.1 ст.761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України). Згідно з ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. ЦК України у ст.3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] 17 грудня 2024 року було укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу ( відповідно до п. 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування транспортний засiб (згiдно iз свiдоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим TCЦ 4646 09.01.2024 року): загальний легковий універсал; реєстрацiйний номер: [NUMBER] ; мapкa: FORD; тип: FOCUS; колiр: сiрий; piк випуску: 2008; iдентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] для задоволення власних потреб або перевезення пасажирiв. Згідно пункту 2.1. Договору, Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування транспортним засобом у сумі 3 500,00 гривень за кожен тиждень (сім днів) орендного користування. Сплата орендної плати, відповідно до п. 2.2. Договору, здійснюється лише шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, що вказаний у Договорі (IBAN [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО Банку 305299). Відповідно до пункту 2.5. Договору, Сторони погодили, що на період оренди пробіг транспортного засобу не може перевищувати 4 500 км за один календарний місяць орендного користування. Якщо Орендар перевищує цей показник, Сторони погоджують додаткову суму орендної плати, яку Орендар зобов`язаний доплатити Орендодавцю за відповідний місяць користування транспортним засобом. Пунктом 1.8. Договору передбачено, що Орендар повинен повернути транспортний засіб в день припинення дії (розірвання) цього Договору. Транспортний засіб повинен бути повернений Орендодавцю або його представнику в належному технічному стані, який відповідає стану на момент його передачі в оренду з урахуванням його нормального фізичного зносу (тобто тим рівнем зносу, який мав би місце незалежно від того, хто здійснює користування транспортним засобом), з пробігом, який дозволено умовами цього Договору. Згідно з пп. 3.4.18. Договору, Орендар зобов`язується повернути транспортний засіб Орендодавцю на першу його вимогу. Відповідно до п. 5.8. Договору, якщо Орендар не повертає Орендодавцю транспортний засіб в порядку, передбаченому цим Договором, Орендодавець має право вилучити транспортний засіб у Орендаря в односторонньому порядку як самостійно Орендодавцем, так і з залученими працівниками правоохоронних органів. Відповідно до п. 5.9. Договору, Орендар несе відповідальність за схоронність транспортного засобу протягом всього строку оренди, до моменту його передання по Акту передання-прийняття (повернення) Орендодавцеві. У випадку, якщо при поверненні транспортного засобу він має несправності або комплектацію, відмінну від вказаної в акті прийому-передачі, та відсутні документи, що підтверджують факт ДТП чи протиправних дій третіх осіб, Орендар сплачує Орендодавцю штраф в розмірі 100% від вартості несправних вузлів чи агрегатів, сплачується також в повному розмірі вартість робіт по їх ремонту. Судом встановлено, що позивачем були виконанні зобов`язання за договором оренди (п. 3.1. договору оренди), а саме: 17 грудня 2024 року позивач за актом приймання - передачі транспортного засобу до договору оренди передав уповноваженій особі відповідачу [PERSON] - транспортний засіб, марки «FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , а останній його прийняв. Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ст. 782 ЦК України). Положеннями ст.785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України). В досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення автомобіля та сплату орендної плати. Судом не встановлено, протягом всього часу розгляду справи в суді, що стороною відповідача належним чином були виконані зобов`язання за договором оренди, як і не встановлено судом, що відповідачем була виконана досудова вимога позивача, щодо сплати суми заборгованості з орендних платежів. Згідно із розрахунком заборгованості за договором оренди, відповідач повинен сплатити позивачу: за період з 01 грудня 2024 року по 08 квітня 2025 року - 18.12.2024 оплата у сумі 2 000,00 грн, що підтверджується також платіжною інструкцією №171878869 від 18.12.2024 року; 30.12.2024 оплата у сумі 7 000,00, що підтверджується також платіжною інструкцією № 173295502 від 30.12.2024 року; 13.01.2025 оплата у сумі 3 500,00, що підтверджується також платіжною інструкцією № 174701993 від 13.01.2025 року. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором оренди не виконав, а тому заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми платежів з орендної плати підлягають задоволенню. Щодо витребування майна. Приписами ст.41 Конституції України регламентовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані положення Конституції України відображені в ст.319, 321 ЦК України, якими імперативно закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України,згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За змістом ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як було встановлено судом, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу у визначений договором найму від 17.12.2024 року транспортний засіб марки «FORD», модель «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. З урахуванням наведених положень Закону, суд вважає, що позивачем було вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яким підтверджується, що саме вона є його власником; договір оренди транспортного засобу від 17.12.2024 року, та акт прийому-передачі транспортного засобу від 17.12.2024 року, відповідно до якого транспортний засіб прийняв [PERSON] . Доказів повернення транспортного засобу власнику у відповідності до Договору та акту прийому-передачу - суду не надав.Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Враховуючи викладене, а також

Outcome: approved