Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

02 червня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») через систему «Електронний суд» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року цивільну справу № 760/14959/25 за позовом ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано за підсудністю до Тульчинського районного суду Вінницької області. Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2025 року цивільну справу № 760/14959/25 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано до Крижопільського районного суду Вінницької області за підсудністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.10.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 89497, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та надісланий на номер його мобільного телефону. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1. Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. У Договорі сторони погодили наступні умови: сума виданого кредиту - 4000 гривень; дата надання кредиту - 31.10.2019; строк кредиту - 30 днів; стандартна процентна ставка - 2 % в день (730 % річних); кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання умов Договору, відповідачем у п. 7 Договору зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Первісний кредитор - ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 89497 від 31 жовтня 2019 року в розмірі 13520 грн., з яких: 4000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 9520 грн. - прострочена заборгованість за процентами. В подальшому ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» направило [PERSON] вимогу про погашення вищевказаної заборгованості за кредитним договором, яка залишилась без виконання. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 89497 від 31 жовтня 2019 року в розмірі 13520 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 30 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.11.2025 року представник позивача - адвокат Пархомчук С.В. через систему «Електронний суд» подав заяву про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. В обґрунтування заяви вказує, що позивачем під час подання позовної заяви наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених судових витрат у розмірі 12922,40 грн., з яких: 2422,40 грн. - сума сплаченого судового збору та 10500 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду даної справи в суді першої інстанції становить 10500 грн., що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 21.11.2025 року та квитанцією про оплату від 21.11.2025 року. Ухвалою Крижопільського районного суду від 01 грудня 2025 року в зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи було відкладено на 23 грудня 2025 року. В судове засідання 23 грудня 2025 року сторони не з`явилися. У позовній заяві та у заяві про розподіл судових витрат представник позивача - адвокат Пархомчук С.В. просив розглянути справу у відсутності сторони позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. У встановлений судом строк відповідач не подав відзив на позов. Ухвалою Крижопільського районного суду від 23 грудня 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.10.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (код ЄДРПОУ 42146903) та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 89497, згідно якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. За умовами Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 29.11.2019 року; за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу; тип процентної ставки - фіксована; кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом; датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта; невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/; нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом ( п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 2.3 Договору). Вказаний кредитний договір сторонами укладено за допомогою електронних засобів та підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL7359. У Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору, сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Довідкою про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» підтверджено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір № 89497 від 31.10.2019, ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор - KL7359 31.10.2019 відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] . З інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 1212/04 від 09.04.2025 вбачається, що 31.10.2019 о 21:08:06 на платіжну картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] через платіжний сервіс «Platon» успішно перераховано грошові кошти в сумі 4000 грн., опис операції: видача кредиту № 89497. Отже, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку [PERSON] , номер якої ним зазначено у п. 7 Договору, грошові кошти в сумі 4000 грн., а останній їх отримав. Судом також встановлено, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (Додаток № 1 до цього Договору). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 89497 від 31.10.2019 в розмірі 13520 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9520 грн. - сума заборгованості за відсотками. 31.01.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» направило на адресу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 89497 від 31.10.2019, однак зазначена вимога залишилась без реагування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками договір кредиту є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а кредитор має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти договір кредиту у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за договором кредиту є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності договору кредиту, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 31 жовтня 2019 року [PERSON] уклав із ТОВ «ЗАЙМЕР» в електронній формі кредитний договір № 89497, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 4000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. У подальшому за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило право вимоги за кредитним договором, боржником в якому є відповідач, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] не виконав своїх обов`язків за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути заборгованість за цим договором. Оскільки [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн. за кредитним договором № 89497 від 31.10.2019 року. Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами за вказаним кредитним договором, то суд зважає на наступне. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування. Як встановлено судом, строк кредитування за кредитним договором № 89497 від 31.10.2019 року був погоджений його сторонами та становив 30 днів, тобто до 29 листопада 2019 року. Пунктом 3.3.3 Договору сторони передбачили, що позичальник має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Доказів того, що [PERSON] ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості за процентами. Позивачем надано документ, сформований ним же, під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 89497 ПІБ: [PERSON] », де зазначена лише загальна сума процентів (9520 грн.), без вказівки на розмір та вид процентної ставки (стандартна чи знижена) та період нарахування, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування процентів за договором. Цим документом визначена, у тому числі, сума вихідного залишку за кредитним договором за період з 31.10.2019 по 31.01.2025 у розмірі 13520 грн. Позивач не звільняється від обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за процентами лише з тих підстав, що до нього, як до нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Нарахування кредитором відсотків після спливу строку дії самого договору є необґрунтованим та суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2400 грн. за період з 31 жовтня 2019 року по 29 листопада 2019 року, виходячи з розрахунку: 4000 грн. (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредитування). Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути 6400 грн. заборгованості за кредитним договором № 89497 від 31 жовтня 2019 року, з яких: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2400 грн. - заборгованість за процентами. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 27 грудня 2024 року, довіреності від 30 грудня 2024 року здійснював адвокат Пархомчук С.В. Згідно акта про отримання правової допомоги від 21.11.2025 року сторони погодили, що адвокатом Пархомчуком С.В. у даній справі надано ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» такі види правової допомоги: зустріч та консультація - 1 година вартістю 2000 грн.; складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг судової практики - 2,5 години вартістю 5000 грн.; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг щодо процесуального статусу судової справи - 1,5 години вартістю 3000 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500 грн. Загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 10500 грн. за 5 годин витраченого часу роботи. Згідно рахунку на оплату № 21.11.2025-198 від 21.11.2025 та платіжної інструкції № 3 9769 від 21.11.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило адвокату Пархомчуку С.В. 10500 грн. за правничу допомогу у даній справі. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом Пархомчуком С.В. у даній справі, враховуючи принцип розумності розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування, в сумі 10500 грн. є співмірним із фактично наданими послугами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., ціна позову становила 13520 грн., позов задоволено на суму 6400 грн., тобто на 47,3 % (6400 грн. х 100 % : 13520 грн.), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1145,80 грн. (2422,40 грн. х 47,3 %) судового збору. Крім того, з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 47,3 %, тому до стягнення підлягає 4966,50 грн. (10500 грн. х 47,3 %) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial