Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

16.07.2025 позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований 17.09.2024 Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 510; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн., але не менше 1/4 частини усіх видів доходу відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, шлюбні відносини вони припинили з березня 2025 року, спільне господарство не ведуть, у зв`язку з чим вважає, що у підтриманні сімейних стосунків немає сенсу. Крім того зазначила, що їх спільний син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач дитині матеріальної допомоги не надає, участі в його вихованні не приймає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В. Суд своєю ухвалою від 21.07.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони 17.09.2024 уклали шлюб, про що Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено відповідний актовий запис № 510, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2024. Згідно із ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України сімя є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося з причин несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Подружні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили з березня 2025 року. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя позивачки та відповідача неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вимоги позивачки, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Крім того у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.2018, який мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач мешкає окремо від дитини та не приймає участі в утриманні сина. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дитини рівноцінно, відповідач у працездатному віці, ним не надано доказів, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн та на користь позивачки судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved