Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 3921773 від 23.08.2023 у розмірі 47300,24 грн., 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також в порядку частин 10, 11 статті 265 ЦПК України органу (особі), яка здійснюватиме примусове виконання цього рішення нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 3921773 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язувалось надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредитор свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі та надав кредит у сумі 700 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Крім того, пунктом 1.2.1. договору сторони передбачили, що за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. 31.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 3921773 про надання додатково кредитних коштів у сумі 6000 грн. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 6000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Враховуючи внесені зміни до договору, сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 6700 грн. 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (в подальшому змінено назву на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») був укладений Договір факторингу №24/05/2024, згідно якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило на користь позивача право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачем. Згідно Реєстру боржників до договору факторингу сума боргу відповідача становить 37250,24 грн., з яких: заборгованість з тіла кредиту 6699,98 грн., заборгованість за процентами 30550,26 грн. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії договору № 3921773 від 23.08.2023 не закінчився, а тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.05.2024 по 07.08.2024 (75 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою - у сумі 10050 грн. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 3921773 загальною сумою 47300,24 грн., яка складається із суми заборгованості по тілу кредиту 6699,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 30550,26 грн., нарахованих процентів позивачем - 10050 грн. Ухвалою судді 10.10.2025 відкрито провадження у справі постановлено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалами від 10.10.2025 та від 09.12.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. Про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом надіслання судової повістки, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно із п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст. 280,281 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 23.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3921773 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 700 грн. строком на 350 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 25 днів. (а.с.85-94). Відповідно до п. 1.4 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2% в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка у розмірі 0,90% в день застосовується, якщо клієнт до 17.09.2023 включно або протягом 3 календарних днів, що слідують за цією датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Кредитні кошти надаються клієнту безготівково на рахунок з використанням реквізитів платіжної картки 4314-хххх-хххх-2929. Згідно із п. 9.3 цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами. Додатком № 1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с.79). 31.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Додатковий договір, за умовами якого [PERSON] було надано додатково кредит у сумі 6000 грн. Строк кредиту, умови нарахування процентів та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до Договору від 23.08.2023 (а.с.18 зворот-19). Договір, паспорт споживчого кредиту, Додатковий договір та додатки до них підписані [PERSON] аналогами ЕЦП у формі одноразових ідентифікаторів «Х352», «В668». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору відсутні. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши відповідачу 23.08.2023 та 31.08.2023 кредитні кошти загальною сумою 6700 грн. на картку № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] у АТ «ПУМБ», що підтверджено листами ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (а.с.17зворот-18), інформаціями АТ «ПУМБ» та виписками по банківському рахунку [PERSON] за період з 23.08.2023-03.09.2023 (а.с.104-109, 115-118) Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) за плату, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» прийняло належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників (а.с. 35-39). Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3921773 на суму 37250,24 грн., з яких: 6699,98 грн. сума основного боргу, 30550,26 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 17). Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» Судом ураховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмета доказування задля спростування заявлених позовних вимог, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням відповідних процесуальних дій. Суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення тіла кредиту у визначені договорами строки, та набуття позивачем права вимоги до відповідача за даним кредитним договором, а відтак позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6699,98 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1.4 договору № 3921773 від 23.08.2023 стандартна процентна ставка складає 2 % на день та застосовується в межах строку кредитування. Також передбачено у виключних випадках застосування зниженої процентної ставки 0,9% в день Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості, нарахування процентів за користування кредитом здійснено ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з 23.08.2023 до 17.09.2023 за ставкою 0,9% в день, з 18.09.2023 до 24.05.2024 виходячи із стандартної процентної ставки, визначеної п.1.4.1 кредитного договору 2% на день. В подальшому ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» продовжило нарахування відсотків відповідачу з 25.05.2024 до 07.08.2024 за стандартною ставкою 2%. Суд не погоджується з наведеними розрахунками виходячи з наступного. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ (далі Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Зважаючи на викладене вище, за період з 23.04.2024 по 07.08.2024 проценти повинні були нараховуватись відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» за денною ставкою 1,5%, що в сумі за вказаний період складає 10753,50 грн. (100,50 грн. х 107 днів). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за відсотками за визначений договором 350-денний строк кредиту з 23.08.2023 по 07.08.2024 складає 37016,08 грн. (26262,58 + 10753,50) Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» - у розмірі 43716,06 грн., з яких: 6699,98 грн. заборгованість за тілом кредиту та 37016,08 грн. заборгованість за відсотками. Щодо вимог про застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України визначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України,що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Вказаній нормі кореспондуються положення частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 вказала, що положення частини 10, 11 статті 265 ЦПК України та частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені). Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. То ж вимога про стягнення з відповідачки інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК, ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд зауважує, що положеннями пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних за правилами ч. 2 ст.625 ЦК, ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України з огляду на приписи пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною першою ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, проте враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 92,42% (43716,06 : 47300,24 х 100), пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 9242 грн. (10000 х 92,42 %). З урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2238,78 грн. (2422,4 х 92,42%). На підставі викладеного,

Outcome: partial