Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позиція сторони позивача 25.06.2025 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 149 772,97 грн, з яких: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15870,22 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2412,27 грн, три проценти річних у розмірі 593,50 грн; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання розмірі 19747,98 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3001,69 грн, три проценти річних у розмірі 738,52 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26085,83 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3965,05 грн, три проценти річних у розмірі 969,11 грн; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 14571,98 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2214,94 грн, три проценти річних у розмірі 544,95 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 40137,62 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4036,60 грн, три проценти річних у розмірі 1030,30 грн, пеня y розмірі 1253,53 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 8838,36 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 1067,36 грн, три проценти річних у розмірі 258,31 грн, пеня y розмірі 314,27 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії y розмірі 1397,46 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води y розмірі 714,37 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 8,75 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн; - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.05.2018 до 31.10.2021 позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі типових договорів підготовлені та опубліковано/оприлюднено: - договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085); - на веб-сайті позивача оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyvivteploen/. Будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Відповідач не здійснив належним чином оплату послуг, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 30.04.2025 утворилась заборгованість. Окрім того, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відзив на позовну заяву У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить застосувати наслідки спливу позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві йдеться про те, що: - позивач звернувся до суду в липні 2025 року та просить стягнути заборгованість з відповідачів або відповідача (позивач не визначився) за період до 2018 року та після 2018 року. Позивач звернувся до суду з пропущеним строком позовної давності. На підставі вказаного, є неправильним розрахунок і штрафних санкцій; - позивач не надав документи, що підтверджують затвердження (погодження) тарифу за надання позивачем послуг у цей період, що унеможливлює перевірку судом правильності нарахування ним заборгованості у цей період, яка відображена у розрахунку як сальдо. Не надано також і належних та допустимих доказів - документів щодо укладення між сторонами договору; - в матеріалах справи наявний договір про відступлення права вимоги (цесії). Однак, [PERSON] нічого не відомо про цей договір та виниклі відносини між ними, ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Про зазначене [PERSON] повідомлено не було, що вказує порушення його прав. Тому, [PERSON] вважає за необхідне просити суд відмовити і в стягненні штрафних санкцій; - долучені позивачем розрахунки заборгованості не містять ні підпису, ні даних особи, яка їх складала та не містять печатки, що вказує на недопустимість таких документів, як доказів. Також в прохальній частині позивачем не зазначено, з кого саме він просить стягнути заборгованість, не зазначено жодних даних осіб, з яких позивач вважає за необхідне стягнути заборгованість, але зазначено про стягнення солідарно. Повідомлення учасників справи Всі учасники справи повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце судового засідання. Так, позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками. Відповідач про розгляд справи також повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету його представника, що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом ПАТ «Київенерго» з 01.07.2014 визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VІІ. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Відповідно до Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесїї) за спірною адресою: [ADDRESS] відступлено право вимоги за спожиті до 01.05.2018 послуги ЦО на суму 20836,29 грн (а.с. 21). Відповідно до Додатку № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесїї) за спірною адресою: [ADDRESS] відступлено право вимоги за спожиті до 01.05.2018 послуги ПГВ на суму 9333,81 грн (а.с. 22). Таким чином, відступлено право вимог на суму 30 170,10 грн (20836,29+9333,81). Однак до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 01.07.2015 до 01.05.2018 (а.с. 12) за іншою адресою: [ADDRESS] , згідно з яким заборгованість за послуги ЦО становить 15870,22 грн, а за послуги ПГВ - 19747,98 грн, що разом становить 35 618,20 грн. При цьому, з цих же сум, що стосуються іншої квартири позивач нарахував інфляційні втрати та 3 % річних (а.с. 6, 7). З 01.05.2018 по 31.10.2021 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП ««Київтеплоенерго». КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Позивач до матеріалів позовної заяви не надав розрахунку заборгованості 01.05.2018 по 31.10.2021 за спірною адресою: [ADDRESS] . З 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, КП ««Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Також на веб-сайті КП «Київтеплоенерго» оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ . Позивач надав до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості з 01.11.2021 по 30.04.2025, згідно з яким заборгованість за спірною адресою за послуги ТЕ становить 40137,62 грн, а за послуги ГВ - 8838,36 грн (а.с. 16). Будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Згідно з даними з Реєстру територіальної громади міста Києва відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, наданих позивачем. Норми права та мотиви суду Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (який введений в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року). Згідно з визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. За приписами ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 32, 33, 35, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. У пп. 11 п. 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Згідно з пп. 6 п. 48 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, виконавець зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за послугу в разі її ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для правильного її вирішення (постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 727/9295/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18)). Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог за період 01.07.2015 до 01.05.2018 Позивач у позовній заяві просить стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15870,22 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2412,27 грн, три проценти річних у розмірі 593,50 грн, а також заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання розмірі 19747,98 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3001,69 грн, три проценти річних у розмірі 738,52 грн. На підтвердження цих вимог позивач надав: - договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї) від 11.10.2018, укладений між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»; - додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесїї), за яким за спірною адресою: [ADDRESS] відступлено право вимоги за спожиті до 01.05.2018 послуги ЦО на суму 20836,29 грн (а.с. 21); - додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесїї), за яким за спірною адресою: [ADDRESS] відступлено право вимоги за спожиті до 01.05.2018 послуги ПГВ на суму 9333,81 грн (а.с. 22). Тобто, відступлено право вимоги на суму 30 170,10 грн (20836,29+9333,81). Як вже зазначалося вище, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 01.07.2015 до 01.05.2018 (а.с. 12) за іншою адресою: [ADDRESS] , згідно з яким заборгованість за послуги ЦО становить 15870,22 грн, а за послуги ПГВ - 19747,98 грн, що разом становить 35 618,20 грн. При цьому, з цих же сум, що стосуються іншої квартири позивач нарахував інфляційні втрати та 3 % річних (а.с. 6, 7). Оскільки позивач не надав розрахунку заборгованості за період з 01.07.2015 до 01.05.2018 за спірною адресою: [ADDRESS] , а також не надав первинних документів, які засвідчують права, що передані за договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї) від 11.10.2018, тому суд не може перевірити ні розмір заборгованості, ні строк виконання зобов`язання, ні правильність нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період 01.07.2015 до 01.05.2018 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності судом в цій частині вимог не розглядається, оскільки вимоги є необґрунтованими. Щодо вимог за період 01.05.2018 по 31.10.2021 З 01.05.2018 по 31.10.2021 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП ««Київтеплоенерго». Оскільки позивач до матеріалів позовної заяви взагалі не надав розрахунку заборгованості 01.05.2018 по 31.10.2021 за спірною адресою: [ADDRESS] , тому у цій частині вимог суд також не може перевірити ні розмір заборгованості, ні строк виконання зобов`язання, ні правильність нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період 01.05.2018 по 31.10.2021 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності судом в цій частині вимог не розглядається, оскільки вимоги є необґрунтованими. Щодо вимог за період з 01.11.2021 по 30.04.2025 Позивач надав до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості з 01.11.2021 по 30.04.2025, згідно з яким заборгованість за спірною адресою за послуги ТЕ становить 40137,62 грн, а за послуги ГВ - 8838,36 грн (а.с. 16), а також розрахунок заборгованості внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (ВКО ЦО) та гарячої води (ВКО ПГВ) на суму 8,75 грн (а.с. 14), розрахунок заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії y розмірі 1397,46 грн та заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води y розмірі 714,37 грн (а.с. 15). Суд перевірив розрахунки заборгованості, встановив їх правильність, тому дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.11.2021 по 30.04.2025 за надані послуги в розмірі 59056,93 грн, з яких: - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 40137,62 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 4036,60 грн, три проценти річних у розмірі 1030,30 грн, пеня y розмірі 1253,53 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 8838,36 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 1067,36 грн, три проценти річних у розмірі 258,31 грн, пеня y розмірі 314,27 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії y розмірі 1397,46 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води y розмірі 714,37 грн; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 8,75 грн. Позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.11.2021 по 30.04.2025 не пропущена, оскільки позивач звернувся до суду 25 червня 2025 року, а під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився до 03 вересня 2025 року (п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25)). Щодо судових витрат Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково, тому судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 1193,96 грн (59056,93 * 3028,00 / 149 772,97).

Outcome: partial