Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до АТ «Альфа - Банк» (найменування змінено на на АТ «Сенс Банк»), третя особа; приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про витребування майна, визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності. Просили визнати незаконними та скасувати: 1. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 56770663 від 23 лютого 2021 року, номер запису про право власності: 40694376, згідно з яким 19.02.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н.В. було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 262,90 кв. м., житловою площею 81,50 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1376089373101, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». 2.Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 56770814 від 23 лютого 2021 року, номер запису про право власності 40694540, згідно з яким приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н.В. було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 7310136300.16.001.0024, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк». 3. Витребувати на користь [PERSON] , [PERSON] житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 262,90 кв. м., житловою площею 81,50 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1376089373101, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0600 га. кадастровий номер 7310136300.16.001.0024, яка також знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2025 року, постановленою за результатами підготовчого судового засідання, провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про витребування майна, визнання неправомірними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] задоволено частково та скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2025 року в частині закриття провадження щодо витребування майна, оскільки така вимога є окремою (віндикаційний позов), яка є самостійним і належним способом захисту права власності; справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу від 23.087.2025 року залишено без змін. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.10.2025 року справу передано для розгляду судді Бойко М.Є. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.10.2025 року справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про витребування майна прийнято свого до провадження та призначено підготовче судове засідання, яке закрито ухвалою суду від 12.11.2025 року. Позовні вимоги про витребування майна відповідно до позовної заяви в її новій редакції (а.с.44) обґрунтовані позивачами наступними обставинами . 08.02.2007 року між АТ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (у подальшому АТ «Сенс Банк») та [PERSON] був укладений договір кредиту N? 28, відповідно до якого банк надав останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 43 000,00 Євро. В якості забезпечення зобов?язань за цим кредитним договором [PERSON] та [PERSON] згідно з іпотечним договором № 28 від 08.02.2007 року передали в іпотеку житловий будинок з належними до нього надвірними спорудими, загальною площею 262,90 кв. м., житловою площею 81.50 кв. м. та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 7310136300.16.001.0024, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 12.12.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабургою Г.П. вчинено виконавчий напис N?4008, яким звернуто стягнення на вищезазначене нерухоме майно та достроково стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 39527,13 Євро, з яких 38587, 34 євро - неповернутий кредит, 925.34 Євро - відсотки за користування кредиту, 14,71 євро - пеня. 16.11.2020 року Шевченківським районним судом м. Чернівці відкрито провадження у справі N?727/8288/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, який ухвалою суду від 21 квітня 2021 року залишено без розгляду . Поряд із цим, а саме 27.07.2020 року АТ «Альфа Банк» скерувало позивачам повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (вимогу про усунення порушень), в якій вимагало усунути порушення за Кредитним договором N?28 у розмірі 112 348,74 Євро . 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н.В. було проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно, зазначене у відповідному договорі № 28 від 08.02.2007 року, за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Таким чином, із зазначеного вбачається, що банк одночасно розпочав обидві процедури звернення стягнення : як судову, так і позасудову, проте, до завершення судової процедури, а також після звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі ст.37 3У «Про іпотеку», тоді як, відповідно до п. 4.5 іпотечного договору, іпотекодержатель має право обрати лише один із передбачених договором способів звернення стягнення на іпотечне майно, а тому Банк, звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, вже використав таке своє право . Крім того, позивачі у позові як на підставу для задоволення позовних вимог посилались на те, що банк і після вчинення виконавчого напису нотаріусом безпідставно продовжував нараховувати позивачам відсотки за користування кредитними коштами, збільшивши таким чином суму їх боргу майже у 6 разів (282 539, 75 Євро), порівняно із достроково заявленою сумою при вчиненні виконавчого напису нотаріуса у 2008 році (39527,13 Євро), хоча після заявлення дострокової вимоги у банку таке право відсутнє. Підсумовуючи вказане вище, [PERSON] та [PERSON] зазначили, що повторне звернення стягнення суперечить положенням п.4.5. Договору іпотеки, згідно з яким таке звернення можливе лише в один із передбачених способів, а також не пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса із власної вини не дає банку право повторно звертати стягнення на предмет іпотеки, тим більше штучно донарахувавши розмір кредитних зобовязань. Одночасно, у позові зазначено, що при подачі документів державному реєстратору було неправомірно відкріплено виконавчий напис від договору іпотеки і таким чином державний ресстратор не міг перевірити дотримання банком вимог застереження, що міститься в іпотечному договору, з?ясувати факт звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, відтак, не міг перевірити виконання умов правочину, з якими пов?язано можливість реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності до п.57 Постанови від 25 грудия 2015 р. N? 1127. Враховуючи наведене, спірне майно набуте відповідачем поза волею іпотекодавців, без належних на те підстав, недобросовісно та всупереч положенням договору іпотеки і попередній поведінці кредитора. 03.11.2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Пунктами 2.4.3, 2.4.4, 4.1, 4.2, Іпотечного договору №28 визначено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги переважно перед іншими кредиторами, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений Іпотекодержателем самостійно. Згідно п. 4.5 Іпотечного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 4.8. Іпотечного договору, у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або Договором кредиту у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок Предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Таким чином іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі. У свою чергу державним реєстратором в повній відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було вчинено реєстраційні дії щодо переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, адже іпотекодержатель надав встановлені законом документи для такої реєстраційної дії. Зважаючи на вказані умови договору, відповідач має підстави стверджувати, що у Кредитора було право нараховувати відсотки, передбачені умовами Кредитного договору, в тому числі і на прострочену суму кредиту, оскільки це право чітко було передбачено умовами цього Договору. Зокрема право нараховувати відсотки після 2008 року підтверджується наявністю чинного виконавчого напису нотаріуса №4008 від 12.12.2008 року.Так само наявний чинний виконавчий напис нотаріуса від 12.12.2008 року № 4007 вчинений по Кредитному договору № 202. Також наявне чинне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.10.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 202. Але, в будь-якому разі сума заборгованості не є предметом розгляду та доказування у справі про скасування державної реєстрації, оскільки розмір та спірність суми боргу не впливає на право Іпотекодержателя на позасудовий спосіб захисту своїх прав. Сама по собі наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки нереалізованого і невиконаного у встановленому законом порядку не позбавляє права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги в інший спосіб, передбачений законом. Також, на думку відповідача, у справах такої категорії повинен діяти принцип «Один спір - один процес», а тому, з врахуванням положень ч. 3 ст. 26 Закону № 1952, позивач повинен був заявити саме позов про скасування рішення державного реєстратора, а не позов про витребування майна, оскільки право власності перейшло на підставі укладеного між сторонами договору, а не до третьої особи на підставі договорів, учасником яких не були позивачі. Водночас, [PERSON] та [PERSON] вже зверталися до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до АТ «Сенс Банк» (попередня назва АТ «Альфа-Банк»), приватного нотаріуса Козлової Н.В. про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (справа № 727/6254/22 ). Як на підставу позову позивач у такій справі, серед іншого, також посилався на спірність суми заборгованості і судами вже було надано оцінку обставинам щодо направлення повідомлення [PERSON] , [PERSON] у 2008 році, наявності виконавчих написів нотаріусів, нарахуванню відсотків після направлення повідомлення та вчинення виконавчих написів нотаріусів, спірності суми заборгованості, тощо. Таким чином, на даний час є остаточне рішення суду, яким спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав вирішено повністю, відмінним у справі що розглядається є тільки предмет позову, тобто обраний позивачем спосіб захисту. Так позивачі в справі №727/6254/22 просили скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - об`єкти нерухомого майна, про витребування якого вони просить у справі, що розглядається, тобто прагнуть отримати в обох справах один і той самий результат - повернення у власність одного і того ж майна. У відповіді на відзив на позов від 07.11.2025 року представник позивачів - адвокат Карпюк Ю.М. навела аргументи на підтвердження позовних вимог про витребування спірного майна, які є аналогічними викладеним у позові, зокрема щодо обмежень іпотекодержателя вибором лише одного способу звернення стягнення, у даному випадку - виконавчого напису нотаріуса, щодо спірності заборгованості позивачів за кредитним договором, а також зауважила про те, що відповідачем не було подано відзив на позовну заяву у строк, передбачений ухвалою про відкриття провадження у справі. Як вже зазначалося вище, провадження у даній справі було закрито в підготовчому судовому засіданні ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 липня 2025 року, яку скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду 07 жовтня 2025 року. Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, як зазначив Верховний Суду своїй постанові від 29вересня 2022 року по справі № 500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з наведеного, враховуючи, що ухвалою від 17.10.2025 року справу прийнято до провадження іншим головуючим суддею з призначенням у ній підготовчого судового засідання, а також, зважаючи на ту обставину, що відзив поданий відповідачем до початку проведення підготовчого засідання, суд вважає за можливе його прийняти як такий, що поданий у встановлений строк. У судове засідання позивачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтвердила зокрема їх представник, не з`явилися, остання просила справу розглядати без їх участі, вимоги позову про витребування майна підтримала з зазначених у ньому підстав та просила їх повністю задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вищевказаних вимог позивачів, виходячи з викладених ним доводів у відзиві на позов. У судове засідання 24.12.2025 року учасники справи не з`явилися, представники сторін письмово просили його проводити за їх відсутності. За таких обставин та згідно положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи 24.12.2025 року проведено у відсутність її учасників, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. 24.05.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 202 із наступними змінами, за умовами якого остання отримала в кредит 60 040,00 євро, строком до травня 2016 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між банком та [PERSON] , [PERSON] 24.05.2006 року було укладено Іпотечний договір № 202 ( з подальшими змінами). 08.02.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 28 із наступними змінами та доповненнями, за умовами якого останній отримав в кредит в розмірі 43 000,00 євро, строком до лютого 2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] 08.02.2007 року було укладено Іпотечний договір № 28 (з подальшими змінами). Згідно вищезазначених договорів Іпотекодавцями, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, було передано в іпотеку житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, який складається з: житлового будинку літ. «А» цегла, загальною площею 262,90 кв. м., житловою площею 81,50 кв. м., криниці №1, бет. кільця, вигрібної ями №1, бетон, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.01.2007 року, а також - земельну ділянку площею 0,066 га, кадастровий номер 7310136300.16.001.0024 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 лютого 2024 року № 364144987 зареєстровано право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, земельну ділянку площею 0,0600 га кадастровий номер 7310136300:16:001:0024, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року правонаступником усього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». 12.08.2022 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа- Банк» змінено найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». За змістом підпункту 2.4.3 пункту 2.4 та підпунктом 4.1 пункту 4 Іпотечного договору № 28 від 08.02.2007 року іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 4.5 вказаного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, залишеною без змін постановою ВС від 24.04.2024 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до АТ «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки від 23.02.2021 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546 ЦК України, зокрема, передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону). Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Аналіз положень статей 33, 36 - 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Отже, сама по собі наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки нереалізованого і невиконаного у встановленому законом порядку не позбавляє права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги в інший спосіб, передбачений законом, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 676/8249/18, від 03 травня 2022 року у справі № 569/23762/19, у яких зауважено на помилковості висновків судів попередніх інстанцій, що наявність судового рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь первісного кредитора, позбавляє його правонаступника можливості задовольнити свої вимоги в інший передбачений законом спосіб, за наявності даних про невиконання вказаного судового рішення. Виходячи з зазначеного, доводи позивачів про існування заборони здійснювати захист права іпотекодержателя одночасно на підставі виконавчого напису та у позасудовому порядку - на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не заборонено одночасне застосування кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом, до повного задоволення вимог іпотекодержателя по основному зобов`язанню, які не є взаємовиключними та можуть застосовуватись з урахуванням неефективності застосування одного із них. Таким чином, враховуючи, що доказів задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням боржниками [PERSON] та [PERSON] , а також виконання та реалізації виконавчого напису нотаріуса від 12.12.2008р N 4008 матеріали справи не містять, суд вважає, що банк не був позбавлений можливості застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність іпотечного майна - житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Відсутність порушень чинного законодавства при зверненні Банком стягнення на предмет іпотеки встановлена також судовими рішеннями про відмову у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до АТ «Сенс Банк», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки від 23.02.2021 року ( Постанова Чернівецького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, залишена без змін постановою ВС від 24.04.2024 року ( справа № 727/6254/22)), що свідчить про законність реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем. Зокрема, у вказаних постановах містяться висновки і з приводу переліку документів, на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, а саме про те, що позивачами не доведено ту обставину, що іпотекодержателем не було подано державному реєстратору всіх обов`язкових для подання документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, і щодо наявних розбіжностей щодо суми заборгованості, а саме про те, що розмір цієї заборгованості не впливає на право іпотекодержателя реалізувати позасудовий спосіб захисту своїх прав, а також про дотримання банком вимог закону при реєстрації права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Також, Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі №752/24748/18 вказав, що при здійсненні державної реєстрації безспірність заборгованості не перевіряється. Таке передбачено у разі вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а не здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Крім того, за змістом частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Визначений банком розмір заборгованості не встановлює для боржника обов`язку сплати саме такого її розміру та у разі незгоди з ним, боржник вправі захищати свої права, у тому числі, у відповідній цивільній справі. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №715/1572/21. Крім того, посилання позивачів на те, що виконавчий напис № 4008 від 12.12.2008 року вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту не можуть бути прийняті судом до уваги і тому, що [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку його не оспорювали, як із підстав порушення нотаріусом процедури його здійснення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строку пред`явлення вимоги у повному обсязі чи в їх частині); таким, що не підлягає виконанню, судом цей виконавчий напис не визнавався. До того ж, як вказано у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року у справі № 357/9784/18, сам факт вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки. З огляду на вищенаведене, підстави для витребування у відповідача АТ «Сенс Банк» спірного нерухомого майна на користь позивачів як іпотекодавців відсутні, а тому такі їх позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі залишення позову без задоволення не стягується з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed