Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк у 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка з кадастровим номером 7322584000:02:003:0014, площею 1,4227 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка розташована на території, що адміністративно належить до Веренчанської сільської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області. Оскільки син позивачки не залишив заповіту, спадкування відбувається за законом. Позивач як мати померлого відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України належить до кола спадкоємців першої черги. Після смерті сина позивачка не змогла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Згодом вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світлани Василівни. Однак постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що не було подано доказів своєчасного прийняття спадщини, а вчинення таких дій суперечить чинному законодавству України. Причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачка зазначає обставини, які виникли одночасно зі смертю її сина і тривали після неї, - це раптова і тяжка втрата, яка супроводжувалась сильним емоційним потрясінням. Одночасно з цим інший син позивачки - [PERSON] , військовослужбовець Збройних Сил України, під час проходження військової служби отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Він проходив тривале лікування, яке триває і до тепер. У зв`язку з цим, він потребує стороннього догляду, який здійснює позивачка як мати. Стан здоров`я сина позивачки підтверджується медичними документами, де зазначено основний діагноз: наслідки вогнепального осколкового поранення (ВОСП) лівої верхньої кінцівки, комбінована контрактура пальців лівої кисті. Супутні діагнози: -післятравматична невропатія лівого ліктьового нерва з помірним больовим синдромом; -легкий млявий парез лівої кисті; -хронічна вторинна попереково-крижова полірадикулопатія; -больовий синдром на фоні дегенеративно-дистрофічних змін хребта; -гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, стадія І, СН0; -F 43.2 - психоемоційний розлад; -установлена ІІІ група інвалідності, надано статус УБД. Позивачка особисто доглядає за сином [PERSON] , надає йому підтримку, супровід в медичних закладах, транспортування, придбання медикаментів, тощо. При цьому, позивачка також просить врахувати її похилий вік - 76 років, наявність хронічних хвороб, і фізичні обмеження у пересуванні, що і стало причиною її невчасного звернення до нотаріуса. Вважає, що пропустила строк з поважних причин, які не залежали від її волі. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.11.2025 року провадження у зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.12.2025 року закрито підготовче провадження у вказаній справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. 11.12.2025 надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 12.12.2025 надав письмову заяву з прохання розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Третя особа - приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світлана Василівна у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. На вимогу суду направила 09.12.2025 копію спадкової справи № 76/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Будь-яких клопотань суду не подала. Суд у порядку загального позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є мамою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 76/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] - ця спадкова вправа була заведена приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світланою Василівною 08.08.2024 за заявою [PERSON] (дочки померлого) та зареєстрована в спадковому реєстрі за № 72813414. Спадкове майно складається із земельної ділянки площею 1,4227 га, кадастровий номер 7322584000:02:003:0014, що належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 076919 від 27.10.2004. Постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світлани Василівни від 10.10.2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 76/2024, позивач 02.10.2025 зверталася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світлани Василівни із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] .. В свою чергу, постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк Світлани Василівни від 10.10.2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 51 цього Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову. Згідно з постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Як вже зазначалось вище, відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 постанови № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №161/6126/15-ц, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого (інших) спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року по справі №638/17618/17, від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 29 квітня 2020 року у справі №641/2646/17, від 15 січня 2020 року №2-112/2008. Позивачем у цій справі визначено в якості відповідача Веренчанську сільську територіальну громаду. Суд вважає дані твердження помилковими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаною нормою не визначено строку, в який спадкоємець, що прийняв спадщину, зобов`язаний звернутись за видачею відповідного свідоцтва, виходячи з положень ч.3 ст.1296 ЦК України. Судом встановлено, що доньки спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] 8 та 14 серпня 2024 року звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим підтвердивши намір прийняти спадщину після свого батька, а їх до цієї справи позивачем взагалі не залучено. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до висновку про те, що Веренчанська сільська територіальна громада у даній справі є неналежним відповідачем в зв`язку із наявністю спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, виходячи з того, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, та встановивши, що у справі не залучено суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, а тому суд відмовляє у вказаному позові з цих підстав. Оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у його задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позовної заяви, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року). З урахуванням встановленого, суд доходить до висновку про відмову в позові з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку із відмовою у позові з описаних вище підстав суд доходить висновку про необхідність відмови в прийнятті заяви про визнання Веренчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області позовних вимог у цій справі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed