Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з центрального опалення у розмірі 11212,02 грн., та судовий збір у розмірі 2270,00грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. 17.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір реструктуризації заборгованості за спожиту теплову енергію на яка утворилася станом на 01.07.2019 року. Строк дії договору закінчився 31.07.2021 року, однак відповідачем умови договору не виконані та станом на жовтень 2021 року утворилась заборгованість в сумі 11212,02 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву у якій просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач не з`явилася. Надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі, просила застосувати строк позовної давності, оскільки з дати звернення до суду позивачем минуло три роки. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: [ADDRESS] . На її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , згідно договору №47727, відповідно до якого ведеться облік розрахунків між нею та позивачем. 17.07.2019 року між сторонами було укладено договір №06-1-19/269 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання, який діє з моменту укладання та до 31.07.2021 року. Згідно ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вище зазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги за кожен розрахунковий період окремо, якщо вони фактично отримували такі послуги. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Судом встановлено, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Відповідно до п.5 ч.3ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданих позивачем довідок № 566007 від 07.05.2015; №16751 від 09.11.2021 року, відповідач має заборгованість за послуги теплопостачання станом на жовтень 2021 року в сумі 11212,02 грн. Суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на його скрутне матеріальне становище, як на підставу не виконання своїх зобов`язань перед позивачем, оскільки відсутність у боржника грошових коштів не є підставою для припинення самого договірного зобов`язання. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконує належним чином покладені на нього зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, з відмовою від отримання послуг до позивача відповідач не зверталася, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо вимоги відповідача [PERSON] в якій вона просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки з моменту звернення позивачем до суду з вказаним позовом пройшло три роки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Як встановлено судом та сторонами не оспорюється, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за вказаним договором про реструктуризацію заборгованості. Такі дії відповідача, а саме підписання даного договору, свідчать про визнання ним свого боргу, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності переривався і станом на дату подання позову - не сплив, а тому у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача необхідно відмовити. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2270,00грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved