Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою суду від 21.08.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням суду від 20.10.2025 у вказаній справі позов задоволено повністю, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №3924591 від 17.09.2021 у сумі 34 515 грн 00 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 000 грн 00 коп. У подальшому 06.11.2025 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2025 у справі № 695/3707/25. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач не був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи, що позбавило його можливості надати заперечення та докази. Так, [PERSON] вказав, що кредит було отримано ним в іншої компанії, а не у ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», між ним та позивачем не існувало безпосередніх договірних відносин. Доказів належного переходу права вимоги до позивача, на думку позивача, суду не надано. Крім того, відповідач вказує, що у позові нараховані завищені відсотки, пеня та інші платежі, які суперечать умовам початкового договору кредиту. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2025 прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання з розгляду заяви. 14 листопада 2025 року надійшло заперечення від представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у якому вона вказала, що матеріали справи містять докази про належне повідомлення відповідача про розгляд справи. Також зазначила, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Крім того, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження кредитом не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2025 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 20.10.2024 у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, скасовано заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської від 20.10.2024 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказав, що він не отримував жодних судових повісток, повідомлень або листів щодо дати, часу та місця розгляду справи. Жодного SMS-повідомлення, рекомендованого листа чи електронного повідомлення від суду він також не отримував. Копію заочного рішення відповідач отримав лише 21 жовтня 2025 року, що підтверджується вхідним листом на електронну пошту. Також відповідач вказує, що позивач не надав договору про відступления права вимоги (цесії), акта приймання-передачі прав вимоги, реєстру боржників, який підтверджує саме його кредит. Відповідач вказав, що позивач не надав первинних доказів існування зобов`язання. Відповідач наполягає, що у позові заявлені значно завищені відсотки, що суперечить ст. 625 ЦК України та принципу розумності, не підтверджені розрахунками, не відповідають фактичним умовам первинного договору. Відповідач вказав, що готовий сплатити тіло кредиту. На підставі ст. 551 ЦК України просить суд зменшити розмір штрафів та пені, відмовити у стягненні відсотків, врахувати фінансовий стан, реальні умови договору та добросовісність 27 листопада 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, у якому вона вказала, що відступлення права вимоги жодним чином не вплинуло на зобов`язання відповідача, який як позичальник, залишився зобов`язаним повернути отримані кошти та сплатити нараховані проценти. Крім того, твердження відповідача про «ненадання доказів права вимоги» представник позивача вважає таким, що не відповідає дійсності. Позивач надав до суду повний пакет документів, а саме: договір факторингу № 28-12/2021-72 від 28.12.2021, договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, ресєтри боржників, акти приймання-передачі, витяг із реєстру з даними щодо договору № 3924591, акт зарахування зустрічних вимог (оплата договору відступлення). Усі ці документи наявні у справі та були додані до позову. Твердження відповідача про відсутність належних доказів укладення кредитного договору представник позивача вважає є безпідставними, оскільки, кредитний договір № 3924591 від 17.09.2021 року укладено між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в електронній формі, відповідно до вимог ст. 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», що також відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 23.03.2020 y справі № 404/502/18 та від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Представник позивача вважає, що ані договірні проценти, ані проценти за прострочення не можуть бути зменшені судом. Проценти це основний елемент кредитного зобов`язання, а не кара. Відповідно, їх зменшення судом законом не передбачено, тому посилання відповідача на ст. 551 ЦК України є безпідставним. У судове засідання представник позивача не прибув. Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Також, заперечував щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 13 000 грн 00 коп., посилаючись на неспівмірність заявленого до стягнення розміру витрат. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 3924591, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 грн 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,01% у день, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Як вбачається з п. 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Порядок пролонгації строку кредитування визначений пунктом 2.3 договору. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовжения строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користувания кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитувания нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. Відповідно до п. 4.2. договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Згідно з п. 6.1. договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2. договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладання може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю. Згідно з п. 6.4. договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] , з яким укладено договір №3924591 від 17.09.2021, був ідентифікований товариством одноразовим ідентифікатором R60399, який був надісланий на номер телефону [NUMBER] . ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти у сумі 5 000 грн 00 коп., які були перераховані на картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією ID платежу №1766819969 від 17.09.2021, призначення: кошти згідно договору 3924591. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 16.12.2021 утворилася заборгованість на загальну суму 20 015 грн 00 коп., а саме: 5 000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 15 015 грн 00 коп. заборгованість за відсотками. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданою ТОВ «МІЛОАН» відомістю про щоденні нарахування та погашення за договором №3924591. 28 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №28-12/2021-72, за умовами якого Клієнт Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 72 029 930 грн 25 коп., а Фактор зобов`язується, здійснивши Фінансування у порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками. Згідно з пунктом 2.3 вказаного договору з дати відступлення Прав Вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконання грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 10.01.2023 заборгованість відповідача за договором №3924591 від 17.09.2021 становить 34 515 грн 00 коп., з яких 5 000 грн 00 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 15 015 грн 00 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги та 14 500 грн 00 коп. нараховані відсотки згідно з кредитним договором за період з 28.12.2021 по 23.02.2022. Передача ТОВ ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прав вимоги до відповідача за договором №3924591 від 17.09.2021 підтверджується платіжним дорученням №0316880000 від 30.12.2021, актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №28-12/2021-72, актом приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №28-12/2021-72 та реєстром боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором до [PERSON] №3924591 від 17.09.2021, що стверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 та реєстром боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судому постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Зазначений кредитний договір відповідачем підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Суд зауважує, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору №3924591 від 17.09.2021 з ТОВ «МІЛОАН». Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Твердження відповідача про «ненадання доказів права вимоги» суд вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач надав: договір факторингу № 28-12/2021-72 від 28.12.2021, договір відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, реєєтри боржників, акти приймання-передачі, витяг із реєстру з даними щодо договору № 3924591, акт зарахування зустрічних вимог (оплата договору відступлення). Усупереч умовам договору відповідач свої зобов`язання не виконав. Після відступлення ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договором №3924591 від 17.09.2021. [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за кредитним договором №3924591 від 17.09.2021 у сумі 34 515 грн 00 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000 грн 00 коп. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 29 515 грн 00 коп Посилання відповідача на неправомірність нарахування первісним кредитором відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування спростовується пунктом 2.3 кредитного договору №3924591 від 17.09.2021. Порядок пролонгації строку кредитування визначений пунктом 2.3 договору. Так, пунктом 2.3 договору №3924591 від 17.09.2021 визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовжения строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користувания кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитувания нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. Таким чином, відповідач продовжуючи користуватись кредитним коштами та не сплачуючи заборгованість по кредитному договору, фактично здійснив пролонгацію кредитного договору та нарахування відсотків за таке користування. Нарахування відсотків, згідно з вказаними вище пунктами договору, підтверджується наданими первісним кредитором відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3924591 від 17.09.2021. При цьому, суд відхиляє, як безпідставні твердження відповідача про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у сумі 29 515 грн 00 коп. не є співмірною сумі кредиту 5 000 грн 00 коп., з огляду на таке. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Однак, при розгляді даної справи в суді відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача на неспівмірність нарахованих відсотків та тіла кредиту, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову повністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 13 000 грн 00 коп., суд зазначає про таке. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено договір №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, прас-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №273 від 01.07.2025, витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, згідно з якими розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 13 000 грн 00 коп. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу, а також їх необхідність для звернення до суду. Водночас, відповідач у судовому засіданні просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020року у справі №755/9215/15-ц). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, та заперечення сторони відповідача щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, вимога в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 3 000 грн 00 коп. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: approved