Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

27.11.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 06.02.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2025 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка постійно знаходиться на її утриманні, батько належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, попри те, що має постійне місце роботи та дохід, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти. Враховуючи викладене, з огляду на те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 10.12.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з перебуванням за межами міста Запоріжжя. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги фактично визнали, не заперечували проти стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Додатково відповідач пояснив, що шлюб з позивачкою було розірвано у серпні 2025 року. З того часу він не надав матеріальної допомоги на утримання доньки, так як не знав реквізитів, на які можна було б переказувати кошти. При цьому запевнив суд, що він готовий платити аліменти саме у заявленому позивачкою розмірі, оскільки він працевлаштований водієм на фірмі, отримує заробітну плату щомісяця приблизно 8 000 - 9 000 грн., інших осіб на утриманні не має. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, враховуючи позиції сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.02.2010 року перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2025 року (справа №333/6085/25). Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 13.11.2020 року, актовий запис №409. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2026 року складає 3 512 гривень, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини вказаного віку буде складати 1 756 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] має належний стан здоров`я та є працездатною особою, отримує щомісячну заробітну плату. Стан його здоров`я, матеріальний стан, а також відсутність інших утриманців дозволяють виконати рішення суду, що підтверджено самим відповідачем у судовому засіданні. Також, при визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що сторони в рівних частках повинні утримувати дітей, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить їх належне утримання. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, який повністю визнав позовні вимоги та бажає сплачувати аліменти, а також одержувача аліментів, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.11.2025 року, оскільки, на підставі ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір судом покладається на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved