Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

ТОВ «Кошельок» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 29 688,80 грн заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.10.2021 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №3444206228-486415 про надання позики, за яким останній отримав кредит шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної картки. Відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором, не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку із чим станом на момент звернення до суду у Відповідача утворилась заборгованість на суму 29 688,80 грн, з яких 9 500,00 грн -заборгованість за сумою кредиту та 20 188,80 грн заборгованість за користування позикою. Оскільки відповідач добровільно не бажає повернути суму боргу за кредитами, позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором №3444206228-486415 від 08.10.2021 року в розмірі 29688,80 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати: судовий збір в сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. 20.10.2025 року від представника відповідача адвоката Яресько Тараса Віталійовича надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник зазначає, що відповідач не заперечує та визнає факт укладення між ним та ТОВ «Кошельок» кредитного договору. Кошти в розмірі 9500,00 грн дійсно були перераховані відповідачу, проте відповідач не згоден з розміром заборгованості за кредитним договором. Відповідач позов визнає на суму 10 879,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач незаконно нарахував проценти в порядку ст.1048 ЦК України поза межами строків кредитування. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, кредит надається строком на 22 (двадцять дві доби) днів, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Жодний інший строк сторонами кредитного договору не узгоджувався, Графіки розрахунків - не оновлювалися, інша загальна вартість кредиту не зазначалася. Тобто, строк кредитування за Кредитним договором закінчився 28.10.2021 року. Відповідач здійснювала платежі на погашення кредиту на загальну суму 1380,00 грн, які були спрямовані кредитором на погашення незаконно нарахованих поза строком кредитування процентів. Враховуючи незаконність нарахування процентів поза строком кредитування, дані кошти слід врахувати як погашення частини процентів за користування кредитом що були нараховані в межах 22-х денного строку кредитування. Таким чином, реальна заборгованість перед Позивачем яку Відповідач визнає складає: 12259,00 грн 1380,00 грн = 10879,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 9500,00 грн та заборгованості за процентами 1379,00 грн. Окрім цього, представник відповідача заперечує щодо задоволення розміру та складу витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що заявлена позивачем вартість послуг на правничу допомогу в загальному розмірі 10 000,00 грн не відповідає принципам розумності, реальності та співмірності витрат, не підтверджена належними доказами, а тому не може бути покладена на відповідача та підлягає зменшенню до 2 000,00 грн. Також просить з відповідача стягнути суму судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 886,50 грн та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що пропорційно задоволених позовних вимог становить 6 760,00 грн. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначене судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Кошельок». У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, у вступному слові висловив свою позицію, яка викладена у відзиві, просив позов задовольнити частково. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 07.10.2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №3444206228-486415 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно з умовами договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 9500,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Проценти за користування кредитом становлять: 2875 грн, які нараховуються за ставкою 1.32 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п.1.3.2.-1.3.3.).Кредит надається строком на 22 (двадцять дві доби) днів, (далі «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п.2.1.). Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору (п.2.3). У п.3.3. Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього договору. Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону Украі?ни «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсотковоі? (процентноі?) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього договору за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, що є додатком цього договору, становить 12375 грн, або 130% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 2875 грн., або 30% від суми кредиту (п. 3.4).Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.3.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування (п.3.5.1.). Сторони, згідно п. 9.1. договору, домовились що цей договір є електронним документом. Періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлюються у Графіку розрахунків (додаток №1 до договору про надання коштів у позику,в тому числі і на умовах фінансового кредиту№3444206228-486415 від «07» жовтня 2021 р.). Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит на умовах договору. Про перерахування кредиту в сумі 9500,00 грн свідчить довідка АТ «ТАСКОМБАНК» від 19.06.2025 № 24216/47.1, відповідно до якої, банком здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 08.10.2021 року на картку [NUMBER] в сумі 9 500,00 грн, TSL_ID 338666, код авторизації 711188, відправник ТОВ «КОШЕЛЬОК». Також, відповідно до повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК», вбачається , що 08.10.2021 року через платіжну систему було проведено успішне зарахування на картку клієнта [NUMBER] , кошти в сумі 9500.00 грн, опис замовлення, видача кредитних коштів, Договір позики №3444206228-486415. З витребуваної за клопотанням позивача інформації з АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я відповідача у банку була емітована картка, на яку 08.10.2021 зараховано переказ на суму 9500,00 грн. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, про що свідчить Розрахунок заборгованості за договором №3444206228-486415 від 07.10.2021. За розрахунками позивача, заборгованість за спірним кредитним договором становить 29 688,80 грн, з яких: 9 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20 188,80 грн заборгованість по відсотках. Доказів повного погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором - позивачем у даній справі, відповідач суду не надав. У зв`язку із невиконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд дійшов такого висновку. Між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору №3444206228-486415 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 07.10.2021. Відповідач, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав кредитні документи. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Кредитодавець за вказаними договорами виконав взяті на себе зобов`язання. Відповідач умови Договору №3444206228-486415 від 07.10.2021 належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Разом з тим, відповідно до поданого позивачем розрахунку, відповідач сплатив 1380,00 грн, які позивач зарахував у сплату заборгованості за відсотками. Визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків у розмірі 20 188,80 грн, позивач обґрунтовує вказаний розрахунок з посиланням на погоджений між сторонами у п. 3.6, 3.7, 3.8 кредитного договору, за якими строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 календарних днів. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процентів річних, що становить 2.2 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Проте, суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором, відповідно до п. 3.6, 3.7, 3.8 з таких підстав. Первинний заявлений строк користування кредитом, передбачений п. 2.1 кредитного договору становить 22 дні. У п. 1.3.2 договору визначено, що проценти за користування кредитом: 2875 грн, які нараховуються за ставкою 1.32 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бутипродовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом (п.2.2. кредитного договору). Згідно з умовами графіку платежів за кредитним договором №3444206228-486415, грошові кошти надано [PERSON] на період з 07.10.2021 по 28.10.2021, сума кредиту 9500,00 грн, проценти за користування кредитом 2759,00 грн, загальна вартість кредиту 12 259,00 грн. Водночас у п. 3.6. кредитного договору сторони погодили, що факт користування факт користування позичальником сумою наданого кредиту післязакінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. У даній справі, відсутні докази, що свідчать про вчинення відповідачем дій, передбачених п. 2.2. договору (оплати протягом Лояльного періоду (22-денного) всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом), тобто відповідачем не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником. Як вбачаєтьсяіз розрахунку заборгованості, поданого позивачем, при визначенні Лояльного періоду у 22 дні, проценти нараховані позивачем у період строку дії договору після спливу 22 днів, перевищують заборгованість за наданим кредитом. Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертоїстатті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Відповідно до ч.8 ст.18Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Оскільки положення договору не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №3444206228-486415 від 07.10.2021щодо строку його дії - 22 календарний день, згідно пункту 2.1, чи 111 календарних днів (22 день Лояльний період + 90 днів продовження строку згідно 212 ЦК України) згідно пункту 3.6. та процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contraproferentem. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, зазначено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Крім того, суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. У даній справі, позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (пункт 3.7 кредитного договору) та процентної ставки (пункт 3.8 кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку кредитування. Проценти в сумі 2758,00 грн нараховано у межах строку кредитування, проценти в сумі 18 810,00 грн нараховано поза межами 22-ти денного строку кредитування, узгодженого сторонами й визначеного Договором №3444206228-486415 від 07.10.2021. Враховуючи наведене, починаючи з 30.10.2021 у ТОВ «Кошельок», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором №3444206228-486415 від 07.10.2021. Суд вважає, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором не може розглядатися як «відкладальна умова» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначений між сторонами згідно кредитного договору, зокрема, 22 календарних днів та 1.32 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним. Суд приходить до переконання, що п.3.6 договору прямо суперечить п.2.1, графіку погашення кредиту та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції. У справі, позивач не заявляв до стягнення з відповідача неустойки, 3% річних та інфляційних витрат в порядку, встановленому частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідку прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №3444206228-486415 від 07.10.2021, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти. Отже, оскільки строк кредитування за Договором №3444206228-486415 від 07.10.2021 становить 22 днів, то сума відсотків за вказаний період повинна становити 2758,80 грн. Із врахуванням часткової сплати відповідачем відсотків за користування позикою в сумі 1380,00грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 9500 грн та щодо стягнення процентів у сумі 1378,80 грн (2758,80 грн -1380,00 грн) і, відтак, про наявність підстав для часткового задоволення позову у сумі 10 878,80 грн, що становить 36,64% від заявленої суми позовних вимог. В іншій частині позову належить відмовити. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позов частково, судовий збір, що необхідно стягнути з відповідача становить 887,57 грн (2422,40*36,64%). Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд дійшов до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У цій справі витрати на правничу допомогу просять стягнути як позивач так і відповідач. Суд вважає, що заявлений розмір правничої допомоги як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача відповідає принципам розумності, реальності та співмірності витрат. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: витяг із договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладеного ТОВ «Кошельок» з АБ «Герман Гурський та партнери»; Додаток до договору про надання правової допомоги від 11.08.2025, у якому міститься опис правової допомоги та розмір гонорару, що підлягає сплаті на суму 10 000,00 грн. Зі сторони відповідача на підтвердження витрати на правничу допомогу суду надано:договір про надання правничої (правової) допомоги від 06.10.2025 року №25162, укладеного [PERSON] з адвокат ЯреськоТ.В.; Додаток №1 до даного Договору, який визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги адвокату за: представництво та захист інтересів Клієнта в справі №439/1948/25, вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксований гонорар у сумі 10 000,00,00 грн; Акт приймання передачі послуг №1 від 17.10.2025; квитанцію №06/10/25 від 06.10.2025. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу адвоката, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 3 664,00 грн (10 000,00 * 36,64%). У той же час суд відмовив позивачу в іншій частині позовних вимог на 63,36%, отже з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 6 336,00 грн (10 000*63,36%). Вимогами п.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Більша сума судових витрат покладена на позивача. Отже, відповідно до вимог п. 10 ст. 141 ЦПК України, різниця витрат на правничу допомогу в сумі 2762,00 грн (6336,00 грн 3664,00 грн) підлягають стягненню з позивача та сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial