Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що рішенням виконавчого комітету Коржівської сільської ради народних депутатів №21 від 16.04.1997 року передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, яка розташована в с. Коржі, Садове Товариство «Лісова поляна» ділянка № [NUMBER] , громадянці [PERSON] загальною площею 0,06 га для садівництва та городництва. У 21.05.1997 році її мама [PERSON] придбала для неї у сусідки по земельній дільниці в СТ «Лісова поляна» [PERSON] за 350 доларів США і 50 грн. спірну земельну ділянку № [NUMBER] розміром 0,06 га, яка знаходиться в Київській обл, Баришівському р-ні, село Коржі про що остання написала її матері розписку. На той момент вона вважала, що це вже її земельна ділянка, висадила сад, кожного року садила огород, весь час з 1997 року і до теперішнього часу користується і відкрито володіє вищезазначеною земельною ділянкою, сплачує членські та цільові внески, використовує землю за призначенням та утримує земельну ділянку у належному стані. 21.06.2008 року рішенням загальних зборів СТ «Лісова поляна» їй, [PERSON] , передано [PERSON] в користування спірну земельну ділянку, СТ «Лісова поляна» видало довідку, що вона являється власником спірної земельної ділянки. В подальшому [PERSON] померла, і [INFO] [PERSON] також померла. Спірну земельну ділянку в порядку спадкування ніхто не прийняв, після смерті [PERSON] , і спори щодо неї відсутні. Офіційно оформити у власність земельну ділянку в позасудовому порядку неможливо через відсутність належно оформлених документів. Спірне нерухоме майно не має зареєстрованого власника, оскільки власник земельної ділянки помер, а його спадкоємці не прийняли спадщини, у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Весь цей час вона добросовісно володіла спірною земельною ділянкою і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж п`ятнадцяти років, будь-яких перешкод у володінні спірною земельною ділянкою їй ніхто не чинив. За таких підстав просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку № [NUMBER] у СТ «Лісова поляна» розміром 0,06 га, яка знаходиться в Київській обл., Баришівському р-ні, село Коржі за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги і пояснила, що її батьки володіли земельною ділянкою № [NUMBER] у СТ «Лісова поляна» у с. Коржі, її мама [PERSON] придбала у сусідки [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , сплатила за неї грошові кошти, і вони вважали, що ця ділянка належить їм, правління садового товариства видало їм членську книжку. Вони сплачували внески, обробляли город, садили садові дерева, але не знали про те, що [PERSON] не здійснила переоформлення ділянки на них. Вважали ділянку своєю власністю, і з 2008 року безперервно і відкрито нею користувалися, тому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю. Представники відповідачів- Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області, Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, Садівниче товариство «Лісова поляна» до суду не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, представник Баришівської селищної ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коржівської сільської ради № 21 від 16. 04. 1997 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га № [NUMBER] для садівництва та городництва. 21. 05. 1997 року [PERSON] продала [PERSON] вказану земельну ділянку за 350 доларів США і 50 грн., про що написала розписку, що підтверджується її копією. З цього моменту мати позивачки [PERSON] - [PERSON] почала володіти цією земельною ділянкою, обробляла її, насаджувала дерева, сплачувала членські внески. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [PERSON] як донька померлої [PERSON] користується земельною ділянкою № [NUMBER] з 21. 06. 2008 року безперервно по теперішній час, що підтверджується довідкою голови правління СТ «Лісова поляна», у якій зазначено, що [PERSON] систематично і вчасно сплачує членські та цільові внески, використовує ділянку за призначенням, утримує її в належному стані, і є її власником. Вказані обставини підтверджуються також копіями книжки СТ «Лісова поляна» на ім`я [PERSON] , у якій вказано, що вона прийнята у члени садового товариства на засіданні профкому від 21. 06. 2008 року, володіє земельними ділянками № [NUMBER] і [NUMBER] у [ADDRESS] , з 2008 року сплачує членські внески. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, тощо. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явления протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(п. 14 Постанови). Враховуючи положення статей 335 1 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на прави власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач довела факт безперервного, відкритого, добросовісного володіння нею земельною ділянкою, що підтверджується належними та достатніми доказами, враховує, що позов не порушує прав та законних інтересів інших осіб, визнаний відповідачем, який є розпорядником земель, розташованих у СТ «Лісова поляна», на якій розміщена земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,06 га.

Outcome: approved