Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просив розглянути справу за його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 14 квітня 2003 року відділом реєстрації Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, актовий запис № 16). Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, виниклі спадкові правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. Згідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстави спадкоємства визначені ст. 524 ЦК Української РСР, а саме, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. За життя, [PERSON] заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, позивач [PERSON] (дружина спадкодавця) та відповідач [PERSON] (син спадкодавця), входять до кола першої черги спадкоємців за законом. З витребуваної спадкової справи, яка відкрита після померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що сторони 12 грудня 2003 року на підставі ст. 529 ЦК Української РСР, успадкували в рівних частках спадкове майно спадкодавця [PERSON] , що складалось з права на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ОД № 0089990 та грошового внеску (свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-6085). Разом із тим, згідно довідки виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 180 від 31 липня 2025 року, на день смерті [PERSON] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Так, позивач прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР. Відповідач в свою чергу, ніяких дій з прийняття спадщини не вчинив, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить його заява про визнання позовних вимог. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини, що визначено ст. 549 ЦК Української РСР. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, що передбачено ст. 548 ЦК Української РСР. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця оформити своє право на спадщину, що передбачено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, що регламентовано ст. 328 ЦК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просила залишити судові витрати за нею, питання про стягнення судових витрат з відповідачів судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved