Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

19 червня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 13 січня 2022 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 13 415,33 грн, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. 31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 31/0724-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників. Надалі, 29 травня 2025 року, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 29/05/25Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 29 травня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 67 804,84 грн. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у розмірі 13 415,33 грн, яка складається з:9 949,13 грн заборгованість за основною сумою кредиту,3 466,20 грн заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом. Процесуальні дії та рішення у справі. 28 липня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29 грудня 2025 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. У позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання», оголошеннями про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада». Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредитної лінії, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування ним згідно з умовами договору. Договір було підписано позичальником із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Розділом 3 договору передбачено умови дисконтного періоду кредитування, пролонгації та поновлення кредиту. На момент укладення договору строк дисконтного періоду користування кредитом становив 30 днів з дати отримання позичальником першого траншу. Сторони погодили, що встановлений пунктом 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути подовжений шляхом сплати протягом дисконтного та пільгового періодів усіх фактично нарахованих процентів та інших платежів, строк сплати яких настав. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплатити всі нараховані проценти за перші 30 днів дисконтного періоду (пункти 3.13.3 договору). Відповідно до пункту 4.1 договору з метою його укладення позичальник, ознайомившись із правилами кредитування, заповнив заявку, вказавши всі обов`язкові персональні дані, а також зазначив суму коштів першого траншу та строк сплати обов`язкового платежу за процентами. Згідно з пунктом 4.2 договору позичальник підтвердив повноту, точність та достовірність наданих персональних даних. Відповідно до пункту 4.5 договору позичальник зазначив реквізити платіжної картки, відкритої на його ім`я, на яку мав бути перерахований кредит. У заявці від 13 січня 2022 року зазначено дані відповідача, суму кредиту 10 000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, а також реквізити платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з паспортом споживчого кредиту кредитодавцем є ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», позичальником [PERSON] , сума кредиту становить 10 000,00 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка 0,53 % на день. Позичальник увів одноразовий ідентифікатор та таким чином підписав кредитний договір, після чого 13 січня 2022 року кредитні кошти були перераховані відповідно до платіжного доручення. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 10 000,00 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити за них грошові кошти. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги. Строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався додатковими угодами, зокрема додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року та № 32 від 31 грудня 2023 року, якими строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 11 674,23 грн. 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого встановлено до 31 грудня 2024 року. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року до договору факторингу від 31 липня 2024 року № 31/0724-01, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 13 415,33 грн. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно з реєстром боржників від 29 травня 2025 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 13 415,33 грн. Із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13 415,33 грн. Також відповідно до інформації Акціонерного товариства «Універсал Банк» встановлено, що зазначена платіжна картка належить відповідачу, а згідно з рухом коштів за рахунком у період з 13 січня 2022 року по 18 січня 2022 року на вказаний картковий рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. Застосовані норма права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Мотиви і висновки суду. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 7681 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 13 січня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Умови договору відповідають вимогам чинного законодавства, а його укладення та зміст підтверджуються паспортом споживчого кредиту, заявкою позичальника та матеріалами справи. Факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн підтверджується платіжними документами, а також інформацією АТ «Універсал Банк», згідно з якою зазначені кошти були зараховані на платіжну картку, відкриту на ім`я відповідача. Таким чином, кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Водночас відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначені договором строки не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 13 415,33 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Доказів сплати вказаної суми або відсутності заборгованості відповідачем суду не надано. Судом також встановлено правонаступництво щодо права грошової вимоги за кредитним договором, а саме від первісного кредитодавця ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до ТОВ «ФК «ЕЙС», що підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів прав вимоги. Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. Суд враховує, що відповідач, підписуючи кредитний договір та паспорт споживчого кредиту із застосуванням одноразового ідентифікатора, був належним чином обізнаний із умовами кредитування, зокрема щодо розміру кредиту, процентної ставки та загальної вартості кредиту, та добровільно погодився з ними. Оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. У порядку, визначеному частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. Щодо судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, додатковою угодою від 30 травня 2025 року із зазначенням відомостей про боржників за кредитними договорами, протоколом погодження вартості послуг за договором № 29/05/25-01, а також актом приймання-передачі наданих послуг із зазначенням їх вартості. Разом із тим суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним, оскільки сума у 7 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на надання правничої допомоги, і не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності таких витрат із предметом спору. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, при цьому представник позивача участі у судових засіданнях не брав. За таких обставин суд,

Outcome: approved