Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 у справі №127/10567/15-ц. Свій позов мотивує тим, що він є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від 28.08.2023 року по справі №128/3130/23 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 року по справі №127/10567/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі частки від усіх доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач наголошує, що зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Як вказує позивач, в даний час у нього змінився сімейний стан, адже [INFO] він одружився [PERSON] , у шлюбі народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Дружина [PERSON] перебуває у декретній відпустці та планує у ній залишатися до досягнення дитиною трьохрічного віку. Тобто в даний час [PERSON] не працює, не отримує доходу та перебуває на утриманні у позивача. Також на утриманні позивача перебуває й новонароджена донька. Позивач фактично проживає (без реєстрації) з [PERSON] та її дітьми від попереднього шлюбу [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2010 р.н., та спільною донькою - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Діти [PERSON] - [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2010 р.н., проживають з позивачем та частково перебувають на його утриманні, оскільки саме він купує їжу, продукти, одяг, канцтовари та всі інші необхідні речі. Позивач зауважує, що він має чотирьох утриманців: сина [PERSON] , сина [PERSON] , дочку [PERSON] та дружину [PERSON] , яка перебуває у декретній відпустці. При цьому з урахуванням того, що кожен з них має рівне право на утримання, то зважаючи на попередньо визначені частки (1/4) розмір аліментів становить 100% заробітної плати позивача. Крім того, при винесенні рішення позивач просив забезпечити принцип рівності прав на утримання всіх трьох дітей (сина [PERSON] , сина [PERSON] , доньки [PERSON] ), тобто розділити граничний розмір аліментів, який може стягуватися (50% всіх доходів) на всіх трьох утриманців - по 1/6 частці від усіх доходів (по 16,6%) відповідно на утримання [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . У такому випадку решта 50% заробітної плати залишатиметься на прожиття позивачу та його дружині [PERSON] , яка перебуває в декретній відпустці. З огляду на викладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 у справі №127/10567/15-ц, та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] 17 листопада 2025 року отримала копію ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що підтверджується рекомендованим повідомленням, проте у визначений ухвалою суду строк відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2025 року (зворотній бік а.с. 7). 17 липня 2015 року на підставі рішення Вінницького міського суду від 17 червня 2015 року у справі №127/10567/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів видано виконавчий лист, яким вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Також позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2025 року (а.с. 7). 28 серпня 2023 року Вінницьким районним судом Вінницької області у справі №128/3130/23 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з 15.08.2023 (а.с. 8). 25 січня 2025 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради, про що складено відповідний актовий запис №25, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 січня 2025 року (зворотній бік а.с. 9). Від вказаного шлюбу у позивача народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 вересня 2025 року (зворотній бік а.с. 6). Позивач [PERSON] проживає без реєстрації разом з дружиною [PERSON] , спільною дочкою [PERSON] , а також дітьми дружини від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (зворотній бік а.с. 10-11). Згідно з наказом Міського комунального підприємства Інформаційно -телевізійне агентство «ВІТА»» «про відпустку по вагітності та пологах» №147 від 07.07.2025 [PERSON] фахівцю з інформаційних технологій надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 07.07.2025 по 09.11.2025 (а.с. 10). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Предметом спору у цій справі є вимога, щодо зміни розміру присуджених судовими рішеннями аліментів на неповнолітніх дітей. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 150, 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження». Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Водночас, при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, якими врегульовано обов`язок батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів. При цьому, указані вище обставини повинні бути підтверджені відповідними доказами. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу зменшення розміру аліментів посилався на ту обставину, що на його утриманні перебуває троє дітей від різних шлюбів, сукупний розмір аліментів на їх утримання перевищує встановлені законом 50 процентів заробітної плати, які повинно бути збережено за працівником при виплаті заробітної плати, однак такі доводи є безпідставними з огляду на наступне. Статтею 128 КЗпП встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Разом з тим, обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування з заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Позивач [PERSON] , будучи батьком трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний в силу закону (стаття 180 СК України) їх утримувати, незалежно від наявності чи відсутності судового рішення. В разі залишення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, з урахуванням права дітей отримувати однакове утримання в частці від свого батька, розмір відрахувань із доходів позивача перевищуватиме встановлену максимальну межу стягнень (70%), що закріплена в статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак наявні підстави для зменшення встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивача. При зміні розміру аліментів, суд бере до уваги інтереси всіх дітей та сторін, так як згідно положень сімейного законодавства при наявності у платника аліментів інших дітей суд повинен виходити з рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання. Суд звертає увагу на те, що батьки не мають права збільшувати матеріальне забезпечення однієї дитини, за рахунок зменшення такого утримання іншої. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Твердження позивача щодо утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років суд оцінює критично зважаючи на відсутність доказів на підтвердження визначеного розміру аліментів, а також погіршення його майнового становища. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З даного приводу Верховний Суд у постанові від 03 липня 2024 року у справі №552/2073/23 наголосив на тому, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам. Крім того суд зважає, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] є усиновлювачем дітей дружини від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] , тому відповідно до статті 180 СК України він не несе обов`язку щодо їх утримання. Ураховуючи обставини справи, з метою захисту інтересів дітей сторін та встановлення рівності їх матеріального забезпечення, з урахуванням обставин, визначених частиною першою статті 182 СК України, а також законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, принцип рівності батьківського обов`язку забезпечувати своїх дітей, суд вважає справедливим та обґрунтованим зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений судом розмір аліментів не порушує право дітей на гідний рівень життя, відповідає принципу якнайкращого забезпечення їх інтересів, буде достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку та забезпечить рівний баланс в утриманні позивачем усіх своїх дітей, разом з тим не буде непомірним та не перевищуватиме максимально можливий розмір відрахувань із доходів позивача. Ба більше, ухвалене у справі судове рішення за наслідками розгляду цього спору, найбільш оптимально ураховує потреби в утриманні кожної дитини позивача та спрямоване на дотримання їхніх інтересів в однаковій мірі. Наведені позивачем доводи щодо необхідності зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання кожної дитини до 1/6 частки від усього його заробітку не заслуговують на увагу, оскільки запропонований позивачем розмір аліментів не є достатнім та необхідним для гармонійного розвитку дітей, з урахуванням матеріального стану платника аліментів та положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». Сумарний відсоток можливих відрахувань із заробітної плати позивача на трьох неповнолітніх дітей не перевищує встановлену максимальну межу стягнень, яка передбачена чинними нормами законодавства. При цьому суд наголошує, що стягнення з позивача аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі більше 50 відсотків його доходу не суперечить чинному законодавству, зокрема частині третій статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо зміни сімейного стану позивача, суд вважає можливим частково задовольнити позов та визначити аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінивши розмір аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 у цивільній справі №127/10567/15-ц. Суд також зауважує, що визначений розмір аліментів також не є незмінним і в разі надалі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд вважає необхідним звертає увагу, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст. 185 СК України. Сплата аліментів при визначеному новому розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вражає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Outcome: partial