Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 7 431,61 грн, а також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Позов мотивує тим, що замовник будівництва [PERSON] , розпочавши у 2018 році реконструкцію приміщень магазину на [ADDRESS] з розширенням за рахунок підвальних приміщень та з використанням існуючого входу», зобов?язаний був до прийняття об?єкта в експлуатацію сплатити на рахунок Львівської міської ради грошові кошти пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об?єкта відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об?єкта. Однак, замовник цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які повинен був заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 09.09.2025 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Всі наявні у справі докази були надані стороною позивача. Відповідачу скеровувалась ухвала про відкриття провадження, позов з додатками на адресу зазначену у позові та на адресу реєстрації, яка підтверджена інформацією наданою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, а також відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру. Окрім того, інформація про наявність такого позову у Личаківському суді була розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про стягнення безпідставно збережених коштів, відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерував. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до наказу управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради №42-17-АПВ від 30.08.2017, [PERSON] , затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції приміщень магазину на [ADDRESS] з розширенням за рахунок підвальних приміщень та з використанням існуючого входу (копії наказу з додатками додаються). Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 22.05.2018 зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ061181730572 на «реконструкцію приміщень магазину на [ADDRESS] з розширенням за рахунок підвальних приміщень та з використанням існуючого входу». Згідно із Декларацією про готовність до експлуатації об?єкта №ЛВ101231129445, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ вищевказаний об?єкт нерухомості прийнято в експлуатацію 30.11.2023. У вищезазначеній Декларації про готовність до експлуатації об?єкта вказано терміни будівництва: початок будівництва: 22.06.2018, завершення будівництва: 05.03.2023, експлуатація: 30.11.2023. Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво 150 000,00 грн. А тому Листом №4-2301-37289 від 04.07.2025 департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску в розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. Питання пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до 01.01.2020 регулювалися статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якою замовник, що мав намір стосовно забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний був взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів до відповідного місцевого бюджету на підставі договору про пайову участь, укладеного ним із відповідним органом місцевого самоврядування. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ (далі Закон № 132-ІХ) з 01.01.2020 виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 132-ІХ встановлено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» визначено, що замовники будівництва на земельній ділянці у місті Львові перераховують до міського бюджету кошти для створення розвитку інфраструктури міста Львова […] для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. Отже, рішенням Львівської міської ради не встановлено іншого розміру пайової участі для будівництва нежитлових будівель та споруд, ніж це передбачено Законом № 132-ІХ. Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Також Верховним Судом у постанові від 04.04.2024 у справі №923/1306/21 наведено такі висновки: «Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва». Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21). Враховуючи, що у цій справі реконструкція об`єкта була розпочата у попередні роки, а станом на 01.01.2020 воно не було введене в експлуатацію, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23. Як вбачається з матеріалів справи, пайова участь відповідачем не сплачувалась згідно з п.13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» 132-IX від 20.09.2019. Суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті1212 ЦК України. Така позиція повністю узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, які викладені у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22. За таких обставин, оскільки об`єкт реконструкції (замовник [PERSON] ) був зданий в експлуатацію 30 листопада 2023 року, то у останнього виник обов`язок щодо сплати внесків пайової участі щодо зазначеного об`єкта будівництва. Належних та допустимих доказів того, що такий внесок був сплачений [PERSON] , стороною відповідача надано не було. Відповідно до ч.1ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до наданого розрахунку, оскільки кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 150 000,00 грн, а тому величина пайового внеску, необхідного до сплати відповідачем складає: 150 000,00 грн х 0,04 = 6 000,00 грн Розрахунок пайової участі повинен здійснюватися та у цій справі здійснено з урахуванням моменту, коли у забудовника виникає зобов`язання щодо її сплати, тобто до дати введення об`єкта в експлуатацію. Це чітко встановлено в абзаці другому пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, який визначає, що внесок має бути сплачений у грошовій формідо моменту прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, саме ця дата є ключовою для визначення обов`язку зі сплати пайової участі, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови у справах №903/283/24 (від 17.12.2024), №914/2145/23 (від 15.08.2024), №918/618/24 (від 20.02.2025), №916/2709/22 (від 07.09.2023), №910/6226/23 (від 03.12.2024). А тому використання показників кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво, які діяли на момент прийняття об`єкта в експлуатацію, є законним і відповідає сформованій практиці Верховного Суду. Відповідачем не надало суду доказів наявності у складі будівництва об`єктів, за будівництво яких пайова участь не сплачується. За відсутності доказів виконання відповідачем зобов`язання зі сплати органу місцевого самоврядування грошових коштів пайової участі, вимоги про їх стягнення є обґрунтованими. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Відтак, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нараховані з 01.12.2023 по 02.07.2025 також є підставними і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідач наведеного розрахунку не спростував. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить стягнути 1 146,08 грн інфляційних втрат та 285,53 грн 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2023 по 02.07.2025. Суд погоджується із наведеним розрахунком, період нарахування якого починається з 01.12.2023, адже строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання зі сплати пайового внеску, є дата прийняття об`єкта в експлуатацію (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23). Згідно зі статтею 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. З урахуванням наведеного, розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, обчислено з моменту видачі сертифікату. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Львівською міською радою становить 7 431,61 грн (6 000,00 грн + 1 146,08 грн + 285,53 грн). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк не сплачено пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження, позовна заява ґрунтується на законних підставах та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 3 028,00 грн судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції №617 від 18 липня 2025 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що позов про стягнення коштів задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача у слід стягнути сплачений судовий збір (3 028,00 грн). Докази понесення інших судових витрат сторонами не подані.

Outcome: approved