Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (з урахуванням уточнення) до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, в якому просить: - визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни щодо державної реєстрації права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000); - визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000); - скасувати державну реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] , вчинену відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частки садового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000, зареєстроване відповідно до рішення про державну про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52894293 від 30.06.2020 18:58:13, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною; - визнати недійсним договір дарування 1/2 частки садового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09.07.2020 № 1012, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлією Миколаївною; - визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлії Миколаївни щодо державної реєстрації права власності 1/2 частки садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 53046809 від 09.07.2020 15:47:25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21115951800000), прийнятого на підставі договору дарування 1/2 частки садового будинку від 09.07.2020 № 1012. - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлії Миколаївни про державну реєстрацію права та їх обтяжень, а саме - реєстрацію права власності 1/2 частки садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 53046809 від 09.07.2020 15:47:25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21115951800000), прийнятого на підставі договору дарування частки садового будинку від 09.07.2020 № 1012; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частки садового будинку [ADDRESS] загальною площею 349,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000, зареєстроване відповідно до рішення про державну про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлією Миколаївною. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач-1 є колишньою дружиною померлого [PERSON] , громадянина Польщі та Німеччини, шлюб між якими було зареєстровано 22 квітня 1994 pоку, які 26 травня 2011 року уклали договір дарування земельної ділянки, за яким останній прийняв від відповідача-1 в дар земельну ділянку площею 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:621:0002. Цей договір дарування земельної ділянки було зареєстровано у виконавчому органі Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 10 жовтня 2011 року за № 10-7-10826, а отже до [PERSON] перейшло право власності на вказану земельну ділянку. 12 липня 2011 року шлюб між відповідачем-1 та [PERSON] було розірвано і він знову взяв собі прізвище [PERSON] . [INFO] [PERSON] одружився з позивачкою. [INFO] [PERSON] , помер. Як зазначає позивачка, під час подружнього життя вона працювала та за рахунок отриманих прибутків від підприємницької діяльності здійснювалося будівництво та ремонт житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , однак за життя подружжя не встигло у встановленому законом порядку оформити право власності на збудований об`єкт нерухомого майна. Після смерті [PERSON] ) [PERSON] відкрилася спадщина на майно і позивачка є спадкоємицею померлого. Як стверджує позивачка, незважаючи на вказані обставини, скориставшись смертю [PERSON] , відповідачі вчинили ряд дій, пов`язаних із незаконною реєстрацією права власності на Об`єкт нерухомого майна. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріально округу Меженська Кароліна Сергіївна 30 червня 2020 року провела реєстраційну дію щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (далі - об`єкт нерухомого майна) за відповідачем-1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу - індексний номер: 52894293. Позивач вважає, що ця реєстраційна дія проведена відповідачем-3 з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, що полягає у проведенні державним реєстратором реєстраційної дію на підставі документів, що не відповідають вимогам Закону та Порядку. Так, для реєстрації права власності відповідач-1 надала копію довідки від 04 жовтня 2006 року № 125 про те, що вона є членом садового товариства «Дніпро» і є власником садового будинку за адресою: [ADDRESS] , який побудовано господарчим способом і введено в експлуатацію в 1990 році, видану головою правління об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2» Бондаренко Олегом Вікторовичем. Водночас [PERSON] , не маючи на те статутних і законодавчих повноважень, склав завідомо неправдивий офіційний документ - довідку № 125 від 04 жовтня 2006, не маючи повноважень, підстав та затверджуючих документів, вніс до цієї довідки, складеної від імені об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2», завідомо неправдиві відомості про те, що відповідач-1 є членом СТ «Дніпро» та власником садового будинку [ADDRESS] і в повному обсязі сплатила суму пайового внеску за вказаний будинок, при цьому у довідці не було зазначено площу будинку, суму пайового внеску та дату його сплати, а також вніс завідомо неправдиві відомості що будинок було введено в експлуатацію у 1990 році. Така довідка № 125 від 04 жовтня 2006 року була видана в трьох оригінальних екземплярах. Відповідно до висновків судових експертів КНДЕКЦ МВС України від 29 вересня 2021 року №СЕ-19/111-21/40561-ПЧ, від 20 січня 2023 року № СЕ-19/111-22/55960-ПЧ та від 24 травня 2023 року №СЕ- 19/111-23/24509-ПЧ встановлено, що на усіх екземплярах довідки № 125 від 04 жовтня 2006 року рукописний запис та підпис [PERSON] виконані [PERSON] , тобто документи є підробними. Вищезазначені обставини встановлені також ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі № 753/4818/23, яка набрала законної сили 11.04.2023 року. Також для проведення державної реєстрації права власності подано технічний паспорт, виготовлений у 2006 році, і його дані були актуальні протягом одного року з дати проведення технічної інвентаризації, а отже відомості, що містяться в ньому, були неактуальними на момент проведення оспорюваних реєстраційних дій. До того ж в техпаспорті відсутні обов`язкові реквізити - номер інвентаризаційної справи та реєстровий номер. Отже, поданий відповідачем-1 технічний паспорт був недійсним, не міг бути підставою для реєстраційних дій. Позивачка також вказує, що відповідачем-1 не подавалися для державної реєстрації права власності на житлові будинки, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 pоку, достатні документи відповідно до пункту 42 Порядку. Зазначає, що Міністерством юстиції України проводилася камеральна перевірка державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, за результатами якої встановлено, що реєстраційні дії проведено за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, оскільки подано не оригінал, а ксерокопію Довідки, яка не містить відомостей про внесення членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, чим порушено вимоги пункту 81 Порядку № 1127, частини першої статті 22, пункту 3 частини першої статті 24 Закону. Крім того, на порушення вимог пункту 42 Порядку № 1127, пункту 1 частини першої статті 23 Закону для проведення державної реєстрації прав не подано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі прав відсутні). В подальшому, після незаконної реєстрації Об`єкту нерухомого майна за відповідачем-1, вона 09 липня 2020 року уклала договір дарування частки садового будинку з відповідачем-2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлією Миколаївною, і відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 09 липня 2020 року було проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частку Об`єкту нерухомого майна за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме Ліно - індексний номер рішення: 53046809. Позивач вважає, що оскільки у відповідача-1 були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на Об`єкт нерухомого майна на своє ім`я, то Договір дарування від 09 липня 2020 року був вчинений на підставі правовстановлюючого документу з порушенням вимог закону з початкового моменту, і відповідач-1 не мала права на розпорядження Об`єктом нерухомого майна ні повністю, ні частково, у зв`язку з чим цей договір дарування має бути визнаний судом недійсним. У підтвердження своєї позиції щодо недійсності договору дарування позивач посилається на положення статті 377 ЦК України та зазначає, що у договорі дарування 1/2 частки садового будинку не вказаного кадастровий номер земельної ділянки, який є істотною умовою договору, а отже право власності на земельну ділянку до [PERSON] та [PERSON] не переходило, а відтак і право власності на житловий будинок без земельної ділянки не могло бути зареєстровано. Державний реєстратор провела вищевказану реєстраційну дію без використання інформації з параграфу «Земля», а так як земельна ділянка належала не відповідачу-1, а [PERSON] , то державний реєстратор упустила цей факт, що унеможливлював проведення цієї реєстраційної дії, та здійснила реєстрацію без його врахування. Обґрунтовуючи наявність у неї підстав для звернення з вказаним позовом, позивачка вказує, що вона є спадкоємцем Об`єкта нерухомого майна, який відповідно до положень статті 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини. Права володіння та користування спадковим майном також виникають з часу відкриття спадщини, а отже такий спадкоємець має право захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, як і відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2023 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 17 липня 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/11161/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12 вересня 2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року підготовче засідання відкладено на 19 жовтня 2023 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм», залучено до участі у справі як співвідповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлію Миколаївну. 19 жовтня 2023 року підготовче засідання відкладено на 13 листопада 2023 року. 01 листопада 2023 року шляхом формування документів в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС представник відповідача [PERSON] - адвокат Кручанюк Н.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити та частково закрити провадження у справі. Заперечення відповідача-2 проти позову ґрунтуються на тому, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в т.ч. житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Оскільки спадкодавець [PERSON] відповідно до договору дарування від 2011 року за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно, тому воно не було і не є та не може бути об`єктом спадкування. Зазначає, що правовідносини, пов`язані з відкриттям спадщини, не пов`язані з правом власності особи на майно, адже громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а не на підставі її відкриття. Тобто, на момент отримання [PERSON] права на спадкування земельної ділянки, остання не набула статусу землекористувача, і як наслідок не отримала право користування спірною земельною ділянкою. Відповідач-2 зазначає, що припущення позивачки [PERSON] про право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно спростовуються: фактом відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця за договором дарування від 26 травня 2011 року, фактом відсутності виконання договору дарування від 26 травня 2011 року, в т.ч. квитанціями про подальше оподаткування [PERSON] земельним податком за спірну земельну ділянку; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як наголошує відповідач-2, вимоги про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухомість повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки .державний реєстратор в даному випадку здійснює управлінські функції і виступає як суб`єкт владних повноважень і саме до юрисдикції адміністративного суду належить спір, в якому одна із сторін законодавчо вповноважена владно керувати поведінкою іншої, а інша - відповідно зобов`язана виконувати вимоги та приписи цієї сторони Вказує, що позивачка не заявляла вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування, відповідно не заявляє про спір про право цивільне, що позбавляє суд стверджувати про необхідність та ефективність судового захисту будь-якого її цивільного права. Обґрунтування позову зводяться виключно до незгоди з прийнятими як державними реєстраторами рішеннями з посиланням на несуттєві процесуальні порушення, які не скасовують і не припиняють уже існуюче право власності на спірне нерухоме майно одноосібно з часу створення як об`єкта цивільних прав за [PERSON] , частку якого останньою відчужено в дар [PERSON] , який за три роки добросовісного володіння виконав його дороговартісний ремонт та повністю утримував спірне нерухоме майно. Позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування до [PERSON] та [PERSON] за вищезазначених підстав не є ні ефективним, ні належним способом захисту судом можливо порушених прав [PERSON] . Відповідно вимоги про припинення права власності на спірне нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] є передчасними та недоведеними. Окремо відповідач стверджує, що [PERSON] згідно викладених позовних вимог та наведених обґрунтувань не є особою, яка має право на позов про оспорення договору, стороною якого вона не є. Щодо обставин реєстрації за [PERSON] права власності на спірне майно, відповідач-2 зазначає, що жодних підроблених довідок [PERSON] не використовувала та не отримувала і щодо неї обвинувальний вирок відсутній. Рішеннями Київради в користування [PERSON] передано 2 окремі земельні ділянки ще до знайомства з майбутнім чоловіком [PERSON] , які пізніше були приватизовані та об`єднані в одну земельну ділянок. Сам же будинок був зведений до 1990 року, про що достеменно вказує наявна технічна документація із виділення земельних ділянок [PERSON] , їхнього об`єднання в одну земельну ділянку. Відповідно, відповідач-2 вважає позов [PERSON] штучним, заявленим в свідоме зловживання процесуальним правом на звернення до суду за відсутності порушення прав останньої з ілюзорно хибними доводами про порушення прав останньої як спадкоємця об`єкта нерухомості - спірного майна. У відповіді на цей відзив позивачка зазначає, що відповідач-2 не наділений повноваженням висловлювати заперечення в частині основних позовних вимог, заявлених до [PERSON] , а тому більшість тверджень щодо основних позовних вимог та їх обґрунтувань таким представником наведені у її відзиві без достатніх правових підстав і мають бути залишені судом без уваги. Заявляючи вимогу про недійсність договору дарування, позивачка правомірно вказує, що договір дарування від 09 липня 2020 року був вчинений на підставі правовстановлюючого документу з порушенням вимог закону з початкового моменту, у зв`язку із чим вважає його таким, який має бути судом визнаний недійсним. Позивачка наполягає, що власником земельної ділянки під оспорюваним будинком з 2011 року беззаперечно до смерті був [PERSON] . 30 серпня 2014 року [PERSON] одружився з позивачкою, яка є спадкоємницею його майна. Ні [PERSON] , ні [PERSON] не є його спадкоємцями. Вказує, що під час подружнього життя (2014 - 2019 року), вона працювала та за рахунок отриманих прибутків від підприємницької діяльності, які набували статусу коштів подружжя, здійснювалося будівництво та ремонт будинку. На противагу доводам відповіача-2 позивачка стверджує, що приватний нотаріус Меженська К.С. реєстраційні дії по реєстрації права власності на спірний будинок за [PERSON] провела за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації. Позивачкою надано докази (в тому числі відповідні висновки судових експертів КНДЕКЦ МВС України) на підтвердження використання підробленої Довідки, яка не була видана уповноваженою особою кооперативу, що встановлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі №753/4818/23, яка набрана законної сили 11 квітня 2023 року. Також посилається на те, що право власності на земельну ділянку до [PERSON] та [PERSON] не переходило, а відтак і право власності на жилий будинок без земельної ділянки не могло бути зареєстровано. Щодо порушення її прав, позивачка посилається на положення частини п`ятої статті 1268 ЦК України, якою встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У Запереченнях на цю відповідь на відзив відповідач-2 зауважує, що позивачка в обґрунтування своїх вимог щодо незаконності державної реєстрації посилається на ряд документів, які отримані нею з кримінальних проваджень, кінцеве рішення у яких в установленому Законом порядку не прийнято. Посилаючись на факт підроблення довідки (довідок) колишнім головою садового товариства, матеріали справи достеменно вказують, що такі факти не мають жодного відношення до виникнення права власності на спірне нерухоме майно у [PERSON] . Відповідіач-2 вважає, що позивачка жодним чином не обґрунтувала порушення своїх прав будь-ким із відповідачів, нічим не ствердила про наявний існуючий між нею та предметом спору правовий зв`язок та більше відкрито та свідомо переслідує виключно мету створення преюдиційного рішення під виглядом захисту цивільного права для подальшого незаконного кримінального переслідування завідомо невинних осіб. Звертає увагу, що тривалий час саме позивачка, проживаючи в спірному будинку, за дорученням подружжя [PERSON] та [PERSON] здійснювала банківські оплати із своєї банківської картки по оплаті комунальних платежів від імені відповідачки-1 [PERSON] . Тому, будь-які її твердження, що вона має будь-які права на спірне нерухоме майно є не просто хибними, а ілюзорними. Крім цього, звертає увагу і на те, що спадкоємцями [PERSON] є і інші особи, зокрема матір та донька, які усувають позивачку [PERSON] від права на спадкування будь-якого майна померлого та підтверджують одноосібне право власності на спірне нерухоме майно виключно за [PERSON] із моменту його створення як об`єктів нерухомості. Посилання позивачки щодо обставин будівництва спірного будинку за життя подружжя за рахунок коштів від здійснення останньою підприємницької діяльності повністю спростовуються документами які долучені до відзиву відповідача. Твердження [PERSON] про наявність прав на спадкове майно відповідно до на статті 1268 ЦК України спростовується відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно на ім`я померлого [PERSON] . Як зазначає відповідач-2 у підтвердження цієї позиції, якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. 11 листопада 2023 року відзив на позовну заяву (письмові заперечення проти позову/пояснення) подала [PERSON] , у якому позов [PERSON] не визнає, вважає, що він має ознаки завідомо безпідставного та містить інші ознаки зловживання правом на позов. Так, завідомо безпідставність вимог [PERSON] підтверджується Наказом № 33/7 Міністерства юстиції України від 05 січня 2021 року, яким відмовлено відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у задоволенні скарги [PERSON] від 15 липня 2020 року, у зв`язку з тим, що вона не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень. Також, оскільки спадкодавець [PERSON] відповідно до договору дарування від 2011 року за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно, тому воно не було і не є та не може бути об`єктом спадкування. Відповідач-1 підтримала позицію відповідача-2, що на момент отримання [PERSON] права на спадкування земельної ділянки, вона не набула статусу землекористувача і як наслідок не отримала право користування спірною земельною ділянкою і вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування не заявляла, а обґрунтування позову зводяться виключно до незгоди з прийнятими як державними реєстраторами рішеннями з посиланням на несуттєві процесуальні порушення, які не скасовують і не припиняють уже існуюче право власності на спірне нерухоме майно одноосібно з часу створення як об`єкта цивільних прав за [PERSON] , частку якого вона відчужила в дар [PERSON] . Також відповідач-1 вважає, що позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування не є ні ефективним, ні належним способом захисту судом можливо порушених прав [PERSON] , а вимоги про припинення права власності на спірне нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] є передчасними та недоведеними. Штучність позову відповідач-1 також вбачає в тому, що з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса [PERSON] , позивачка із спливом 6-місячного строку завідомо неправомірно звернулася у серпні 2020 року (після реєстраційних дій та укладення договору дарування 1/2 частини будинку) до іншого нотаріуса про відкриття спадщини аналогічно використовуючи свідоцтво про смерть [PERSON] як [PERSON] . Штучність заявленого позову також полягає у тому, що в обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на документи, які отримані нею з кримінальних проваджень, кінцеве рішення по яких в установленому Законом порядку не прийнято. Відповідач-1 також наголошує, що факт підроблення довідки (довідок) колишнім головою садового товариства не має жодного відношення до виникнення права власності на спірне нерухоме майно у [PERSON] , яка жодних підроблених довідок не використовувала та не отримувала, земельні ділянки отримала ще до знайомства з майбутнім чоловіком [PERSON] , будинок був зведений до 1990 року, про що достеменно вказує наявна технічна документація із виділення земельних ділянок [PERSON] . Окремо акцентує увагу, що за відсутності в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку реєстрації визначення конкретного документа, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, державний реєстратор не може на власний розсуд вирішувати який з документів підтверджує такий факт, а який - ні. Посилається відповдач-1 також і на положення частини третьої та п`ятої статті 376 ЦК України щодо переходу у порядку спадкування права вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно і відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Також до спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов`язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану, відповідно до норм статті 376 Цивільного кодексу України. Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво визнається самочинним та суди відмовляють у визнання права власності на нього в порядку спадкування. За таких обставин відповідач-1 вважає позов [PERSON] штучним, заявленим в свідоме зловживання процесуальним правом на звернення до суду за відсутності порушення прав останньої з ілюзорно хибними доводами про порушення прав останньої як спадкоємця об`єкта нерухомості - спірного майна, а тому просить закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України в частині вимог щодо державної реєстрації, а у задоволенні позову відмовити Відзив (письмові пояснення) на позовну заяву також подало і Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм», доводи якого є аналогічними доводам, викладеним у відзиві відповідача-1. У листопаді 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кручанюк Н.Л. звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, виселення, заборону діяльності, яка створює загрозу, та відшкодування шкоди. Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву передано судді Якусику О.В. 06 листопада 2023 року від представника [PERSON] - адвоката Кручанюк Н.Л. надійшла уточнена зустрічна позовна заява, у якій [PERSON] просить: - визнати право власності на майно, а саме 1/2 частку спільної часткової власності на даний об`єкт належить [PERSON] та інша 1/2 частки спільної часткової власності належить [PERSON] ; земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, площею 0,1200 га на якій розташований будинок [ADDRESS] частки спільної часткової власності на даний об`єкт належить [PERSON] та інша частки спільної часткової власності належить [PERSON] ; - виселити [PERSON] з садового будинку [ADDRESS] , що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, площею 0,1200 га; - заборонити діяльність [PERSON] на території домоволодіння [ADDRESS] із залучення молодиків спортивної тілобудови, спецтехніки, автомобілів, що створює загрози життю, здоров`ю та майну людей, в тому числі і [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 220000,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року зустрічну позовну заяву залишено без руху. 26 грудня 2023 року від представника [PERSON] - адвоката Кручанюк Н.Л. надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою, відповідно до якої [PERSON] просить: - визнати право власності за [PERSON] на майно: 1/2 садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000 та 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, площею 0,12 га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] . - виселити [PERSON] з садового будинку [ADDRESS] , що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, площею 0,1200 га. - заборонити діяльність [PERSON] на території домоволодіння [ADDRESS] із залучення молодиків спортивної тілобудови, спецтехніки, автомобілів, що створює загрози життю, здоров`ю та майну людей, в тому числі і [PERSON] . - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) майнову шкоду у розмірі 220 000 (двісті двадцять тисяч) гривень. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] моральну шкоду у розмірі 10 000 000 гривень. Вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на тому, що Наказом № 33/7 Міністерства юстиції України від 05 січня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] щодо дій реєстратора, у зв`язку з тим, що вона не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень, а тому вона не має жодного законного права чи інтересу, який би вимагав судового захисту щодо чужого нерухомого майна відповідачів-1, 2 за первісним позовом. Вказує, що [PERSON] була членом кооперативу садівничого товариства «Дніпро» починаючи з 1988 року (ще до шлюбу з [PERSON] ), мала в законному користуванні 2 земельні ділянки та садовий будинок, в зв`язку з чим згідно рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 408/1818 Київська міська рада передала їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, яка утворена внаслідок об`єднання раніше існуючих та виділених у користування 2-ох окремих земельних ділянок. Щодо договору дарування земельної ділянки від 26 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зазначає про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку за обдарованим, свідоцтво про право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавалось, витяг про реєстрацію права власності на земельну ділянку не формувався, так як право власності не переходило за вищеозначеним договором до останнього. Відсутність реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002 стверджується і інформацією з ДЗК, де відсутні відомості про реєстрацію права власності. Згідно з поясненнями [PERSON] такий договір дарування укладався між нею та [PERSON] в забезпечення виконання нею взятих зобов`язань щодо відшкодування коштів останньому, які визначені за ремонт квартири [ADDRESS] , право власності на яку одноосібно перейшло за договором про поділ майна подружжя від 26 травня 2011 року (90 тис.у.о. строком повернення до 30 вересня 2011 року), однак дійсної мети передачі земельної ділянки у власність [PERSON] в них не було, такий договір для реєстрації права власності нікуди ніколи вони не передавали, права та обов`язки землевласника такої земельної ділянки одноосібно продовжувала нести [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом наголошує, що з документів щодо утримання спірного майна - будинку та земельної ділянки, на якій він розміщений, зокрема: робочих проектів газопостачання, електропостачання, дозвільних документів, квитанцій про оплату комунальних послуг, сплати земельного податку за спірну земельну ділянку підтверджується, що єдиним і незмінним власником з моменту зведення будинку та формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та обов`язків є [PERSON] з 1990 року. Окремо позивач за зустрічним позовом зауважує, що законодавством імперативно встановлено стосовно іноземних громадян та осіб без громадянства, можливість використовувати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва виключно на умовах оренди. Також зазначає, що 04 серпня 2020 року [PERSON] заснувала Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм», визначила статутний капітал Товариства в розмірі 5 000 000 гривень, що сформовано за рахунок майнового внеску, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:621:00023, розташована на [ADDRESS] , площею 0,1200 га, та 1/2 садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2111595180000, загальною площею 349.6 кв.м. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, 15 серпня 2023 року групою невідомих осіб на чолі з [PERSON] за адресою садового будинку [ADDRESS] вчинено незаконне силове заволодіння вищевказаним спірним нерухомим майном відносно громадян [PERSON] , [PERSON] . Спірне нерухоме майно було передано в оренду для проживання сім`ї вимушеної переселенки [PERSON] , які внаслідок силового захвату спірного будинку [PERSON] залишилася на вулиці без жодних речей та коштів. За твердженнями позивача станом на сьогодні [PERSON] незаконно фізично утримує спірне майно, яке належить [PERSON] , [PERSON] , проживаючи в ньому без будь-яких на те законних підстав, оскільки це нерухоме майно не належало їй на праві власності та ніколи у користування ніким не передавалися та жодними речовими правами не посвідчувалися. Єдиним та першим власником як спірних земельної ділянки, так і будинку була виключно [PERSON] (враховуючи нікчемність договору дарування). За обставин оспоренння [PERSON] права власності позивача за зустрічним позовом іншого способу захисту оспорюваного права власності ніж через визнання його в судовому порядку [PERSON] , який набув права власності на 1/2 спірного будинку не має. Щодо виселення [PERSON] , позивач зазначає, що вона не відносилася до членів сім`ї власників будинку, жодних правових підстав утримувати дане майно, проживаючи там, вона не має. Враховуючи безпідставність її відмови покинути чужий будинок, її дії щодо фізичного його утримання та не допуску власників та уповноважених ними осіб до майна, єдиним способом відновлення порушених прав власників будинку стане примусове виселення [PERSON] , яка володіє (забезпечена) іншим нерухомим майном. Крім цього позивач вказує, що продовжує існувати небезпека життю, здоров`ю, майну [PERSON] та інших фізичних осіб та майну, що знаходиться у будинку зі сторони [PERSON] , а тому [PERSON] має законний інтерес в силу положень частини першої статті 1164 ЦК Україна пред`явити позов про заборону діяльності, яка створює небезпеку. Також в результаті діяльності [PERSON] по [ADDRESS] на території домоволодіння [ADDRESS] , яке їй не належить, [PERSON] завдано майнової та моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, виходячи з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним проникненням у його житло, силовому його утриманню, незаконному виселенню орендарів, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, він визначає у сумі 9 000 000 гривень. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року прийнято зустрічний [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, виселення, заборону діяльності, яка створює загрозу та відшкодування шкоди до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлію Миколаївну, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм» про скасування рішень про державну реєстрацію. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 15 лютого 2024 року [PERSON] подала відзив на зустрічний позов, у якому зауважила, що вимоги первісного позову про визнання недійсним договору дарування, а також скасування відповідної реєстрації є похідними від позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на садовий будинок та припинення її права власності на це; твердження позивача за зустрічним позовом, що не відбувся перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31 серпня 2020 року земельна ділянка була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29 вересня 2011 року, державного акту на земельну ділянку від 10 жовтня 2011 року серія КВ № 125482 та договору дарування від 26 травня 2011 року у порядку, встановленому законодавством на момент її державної реєстрації. Наголошує, що ці обставини вже були предметом розгляду та дослідження Київським апеляційним судом, про що докладно викладено у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 753/21166/20. Вказує, що в обґрунтування вимог щодо незаконного заволодіння спірним нерухомим майном, про виселення та заборону діяльності, позивач за зустрічним позовом жодних належних та допустимих доказів не надав, а такі твердження є нічим іншим як припущенням. Окремо відповідач за зустрічним позовом звертає увагу, що [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч. 5, ст. 190 ч. 4 КК України, а [PERSON] - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Відповідач заявляє, що саме [PERSON] із залученням молодиків спортивної статури здійснював захоплення будинку за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, незаконно виселив із будинку [PERSON] , викрав цінне майно, яке належало подружжю [PERSON] , зокрема і документи, чеки квитанції, договори, цінні особисті речі, коштовності та грошові кошти. 01 квітня 2024 року представник відповідача-2 - адвоката Кручанюк Н.Л. подала додаткові пояснення на позовну заяву [PERSON] та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у яких вказала, що позивачка жодних документів, які підтверджують факт будівництва нею спірного будинку не надала; твердження позивачки, що вона є спадкоємцем об`єкта нерухомого майна є припущенням, оскільки не надано жодних доказів, зокрема матеріалів спадкової справи, які могли б підтвердити склад спадкової маси та включення до такої будинку, а відповідно і порушення прав позивачки на вказаний Будинок; позивачка не зазначає, які саме її права порушені і за відновленням якого порушеного права, вона звертається із позовом до суду. На противагу позиції позивачки, матеріали справи містять докази, які беззаперечно підтверджують факт, що будівництво будинку, зокрема підключення комунікацій, затвердження проектів, ремонтні роботи тощо, сплата податків та комунальних послуг, здійснювалися [PERSON] . З наданих документів щодо утримання спірного майна вбачається, що єдиним і незмінним власником з моменту зведення будинку та формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та обов`язків є [PERSON] з 1990 року. Вважає, що вимоги позивачки за первісним позовом задоволенню не підлягають, оскільки вона не довела порушення її прав, щодо захисту яких було пред`явлено позов у цій справі, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Вказує, що доводи [PERSON] про наявність порушеного кримінального провадження, у якому наявні повідомлення про підозру [PERSON] , [PERSON] , не спростовують незаконного заволодіння [PERSON] будником, який належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] . Щодо твердження [PERSON] про реєстрацію права власності на будинок, підставі копії Довідки № 125 від 04 жовтня 2006 року відповідач-2 зазначає, що відповіддю КП КМР «БТІ» від 28 березня 2024 року № 062/14/3447 на адвокатський запит представника [PERSON] - адвоката Кручанюк H.Л., повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційною справи міститься Довідка, копію якої надано у відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] адвоката Можаєва М.О. від 24 червня 2020 року. Наведене свідчить, що [PERSON] для реєстрації права власності надала не «копію довідки», а відповідний пакет документів, що підтверджує її право власності на будинок та дає підстави для внесення відповідної інформації про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зауважує, що до 2013 року єдиним органом, який був наділений повноваженнями щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відповідно і «володільцем» інформації про право власності на об`єкти нерухомого майна були БТІ, а отже відповідно до достовірної інформації, що містилась в базах даних КП КМР БТІ м. Києва та оригіналу наданої останнім відповіді, власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на момент внесення відомостей ПН КМНО Меженською К.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] , а у ПН КМНО Меженської К.С. були відсутні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності. 22 квітня 2024 року [PERSON] подала пояснення щодо позову, у яких зазначила, що для державної реєстрації прав та їх обтяжень об`єкта нерухомості, розташованого за адресою [ADDRESS] заявник гр. [PERSON] надала з архіву КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року, Видавник: Об`єднання садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району у м. Києві, до матеріалів додано технічний паспорт 13 жовтня 2006 року, видавник: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна; інформаційну довідку СБ-2020 №362 від 25 червня 2020 року, видавник: КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації»; інформаційну довідку № 062/14 - 6456 (И-2020) від 24 червня 2020 року, видавник: КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації»; Довідку №125 від 04 жовтня 2006 року, Видавник: Об`єднання садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району у м. Києві. Реєстрацію здійснено на підставі заяви № 40236114 від 30 червня 2020 року. Вказані документи не викликали сумніву у державного реєстратора та не надавали підстав для відмови у проведенні державної реєстрації. А тому відповідно до вимог ст. 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 52894293 від 30 червня 2020 року. Вказує, що [PERSON] приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській К.С. для реєстрації права власності надано з архіву КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації Довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року, видану Об`єднанням садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району м. Києва. Зазначає, що було надано не «копію довідки», а відповідний витяг з інвентаризаційної справи, документи, що підтверджували право власності останньої на будинок та давало підстави для внесення відповідної інформації про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник [PERSON] адвокат Можаєв М.О. звертався до Київського міського бюро технічної інвентаризації з адвокатським запитом про надання копій інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна - будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до оригіналу відповіді на вказаний адвокатський запит від 24 червня 2020 №062/14-6456 (И-2020) було надано копії з матеріалів інвентаризаційної справи, в тому числі довідку від 04 червня 2006 року № 125. КП КМР «БТІ» 28 березня 2024 року на адвокатський запит представника [PERSON] адвоката Кручанюк Н.Л., повідомило, що оригінал вищезазначеної довідки міститься в матеріалах інвентаризаційної справи. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Державний реєстратор не наділений знаннями, якими міг встановити, що поданий пакет документів для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень є таким, що виготовлений на неіснуючі об`єкти нерухомості. Законодавець не зобов`язав державного реєстратора здійснювати огляд об`єктів нерухомого майна перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Фактично державний реєстратор працює з готовими документами, які надаються заявником. Вказує, що надані заявником документи, а також інформація, яку було отримано шляхом здійснення перевірок у відповідних реєстрах, надали змогу державному реєстратору встановити та перевірити відомості необхідні для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності. Відповідно, дотримуючись вимог, встановлених ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», [PERSON] встановила відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевірила документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, визначила, що відсутні підстави для зупинення або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень та прийняла відповідне рішення. Також зазначає, що з огляду на предмет спору в цій справі, відповідачем має бути визначена особа, якої стосуються вчинені державним реєстратором дії, що оскаржуються позивачем, а не сам державний реєстратор. Тобто, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна не є належним відповідачем у цьому спорі, враховуючи те, що жодних самостійних вимог щодо предмета спору до останньої не пред`явлено. Звертає увагу суду, що процесуальні статуси відповідача і третьої особи у справі відрізняються за змістом їх процесуальних прав та обов`язків. Заважує, що Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) та від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) висловлено правову позицію про те, що належним відповідачем у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано внаслідок таких дій реєстраційного органу. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18). 09 липня 2024 року від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. 09 липня 2024 року підготовче засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва. Підготовче засідання призначено на 18 вересня 2024 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року відкладено підготовче засідання на 23 жовтня 2024 року, витребувано Департаменту з питань реєстрації копію реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна - будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 2111595180000); у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлії Миколаївни копію матеріалів справи щодо посвідчення договору дарування від 09.07.2020 1/2 садового будинку за адресою: [ADDRESS] , який було укладено між [PERSON] та [PERSON] ; у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» копію інвентаризаційної справи на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] ; у СТ «Дніпро» та СТ «Нижні Сади-2» інформацію, щодо оплати членських внесків [PERSON] , а також щодо сплати нею пайового внеску із зазначенням періоду, коли були здійснені дані платежі; у Департаменту містобудування та архітектури КМР інформацію, щодо присвоєння поштової адреси будинку по [ADDRESS] , садове товариство "Дніпро". 23 жовтня 2024 року підготовче засідання відкладено на 12 березня 2025 року. Протокольною ухвалою суду долучені до матеріалів справи докази, подані представником відповідача-2 12 березня 2024 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року підготовче провадження у справі № 753/11161/23 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, викликано як свідків у судове засідання [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Витребувано у Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»: звернення (лист) щодо наміру приєднати електроустановки садового будинку [ADDRESS] до електричних мереж, а також документи, які подавалися разом із цим зверненням (листом); заяву про приєднання електроустановки вказаного будинку до електричної мережі, документи, які подавалися для видачі технічних умов приєднання, та документи про оплату замовником вартості видачі технічних умов приєднання; договір про приєднання та додатки до нього, технічні умови приєднання електроустановки за вказаною адресою; проектну документацію за вихідними даними технічних умов та документів щодо її узгодження з електропередавальною організацією; документи про оплату замовником власнику мереж вартості приєднання; акт допуску про підключення електроустановки вказаного будинку; договір (договори) про користування електричною енергією та додатків до нього (них); інші документи щодо приєднання/підключення електроустановок вказаного садового будинку (заяв, листів, дозволів, технічних рішень, паспортів точки розподілу/передачі, акту (актів) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін); інформацію про період, протягом якого здійснюється комерційний облік спожитої електричної енергії у спірному будинку, а також відомості про оплату електроенергії, спожитої за вказаною адресою (особовим рахунком № [NUMBER] ), починаючи з 2005 року (ким, протягом якого періоду та у якій сумі оплачувалось споживання електроенергії). 07 травня 2025 року на виконання ухвали суду від 18 вересня 2024 року ОСТМ «Сади Нижні-2» та СТ «Дніпро» подали витребувану інформацію. 09 травня 2025 року від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшли витребувані судом документи. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року відкладено розгляд справи на 05 червня 2025 року та повторно викликано свідків в судове засідання. 05 червня 2025 року у судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Коноваленко Є.О. заявила клопотання про виклик як свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 05 червня 2025 року відкладено розгляд справи на 17 червня 2025 року, викликано як свідка [PERSON] , повторно викликано як свідків: [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази у справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 травня 2011 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Руда Республіки Польща, громадянин Федеративної Республіки Німеччина, та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, зареєстрований 22 квітня 1994 pоку Центральним відділом реєстрації шлюбів м Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 649. 12 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12 липня 2011 року. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . 30 серпня 2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 серпня 2014 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. 19 лютого 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. зареєструвала спадкову справу № 03/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Також спадкова справа № 498/2020 після смерті [PERSON] заведена Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 13 серпня 2020 року. Як слідує з відповіді приватного нотаріуса Буглак-Куцевол О.Г., заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи слідує, що 26 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нлтарілього округу Богдановою В.М., відповідно до умов якого [PERSON] подарувала та передала у власність, а [PERSON] прийняв у дар та у власність земельну ділянку площею 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:621:0002, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва. Згідно з пунктом 3.2. цього договору дарувальник свідчить, що відчужувана земельна ділянка нікому іншому не продана, не подарована, не передана в іпотеку, не здана в оренду (найом), не є предметом сервітуту, суперфіцию, під забороною не перебуває, на земельній ділянці немає зареєстрованої в органах технічної інвентаризації забудови. Судового спору щодо земельної ділянки немає. Відсутність заборони на земельну ділянку підтверджується відповідним витягом з Єдиного реєстру заборон виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богдановою В.М. станом на дату укладання договору. Вказаний договір дарування земельної ділянки було зареєстровано у виконавчому органі Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 10 жовтня 2011 року за № 10-7-10826. Матеріали справи свідчать, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 30 червня 2020 року № 40236114, поданою [PERSON] , приватний нотаріус Меженська К.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 червня 2020 року № 52894293, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 2111595180000 на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та внесено запис про право власності № 37102695 за [PERSON] . Для проведення державної реєстрації права власності до зави про державну реєстрацію додано: - технічний паспорт від 13 жовтня 2006 року, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна; - лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 24 червня 2020 року № 062/14-6456(И-2020) (щодо надання копій документів з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна); - копію довідки про членство в садовому товаристві «Дніпро» від 04 жовтня 2006 року № 125, видану Об`єднанням садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району м. Києва (додаток до Листа); - довідку комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 червня 2020 року № СБ-2020 № 362 (про відсутність реєстрації права власності). Згідно з Актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, реєстраційні дії проведено за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, оскільки подано не оригінал, а ксерокопію Довідки, яка не містить відомостей про внесення членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, чим порушено вимоги пункту 81 Порядку № 1127, частини першої статті 22, пункту 3 частини першої статті 24 Закону. У Акті також вказано, що на порушення вимог пункту 42 Порядку № 1127, пункту 1 частини першої статті 23 Закону для проведення державної реєстрації прав не подано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі прав відсутні). Також як слідує зі змісту ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі № 753/4818/23 [PERSON] знаючи та усвідомлюючи, що учасниками об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 22922013) є лише юридичні особи приватного права, зокрема громадські об`єднання з статусом юридичної особи приватного права, при цьому садові товариства, що входять до складу об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2», зберігають за собою повну організаційно-правову самостійність, права юридичної особи та у своїй діяльності керуються власними статутами, Конституцією і законами України, а також знаючи і усвідомлюючи, що у об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2» відсутні повноваження щодо прийому власників земельних ділянок у члени садівничих товариств, які є учасниками об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2», зокрема у члени садівничого товариства «ДНІПРО» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 25681001), на надрукованому бланку склав та особисто підписав від свого імені і за себе, а також від імені і за головного бухгалтера об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2» Ульченко Людмилу Володимирівну, завідомо неправдивий офіційний документ - довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року та вніс до офіційного документу, складеної від імені об`єднання садівничих товариств масиву «САДИ НИЖНІ-2», завідомо неправдиві відомості про те, що [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] і в повному обсязі сплатила йому пайовий внесок за вказаний будинок. При цьому у вказаній довідці не було зазначено площу зазначеного будинку, суму пайового внеску та дату його сплати. Крім того, [PERSON] , не маючи на те повноважень, підстав та підтверджуючих документів, вніс до офіційного документа - довідки № 125 від 04 жовтня 2006 року завідомо неправдиві відомості, а саме те, що будинок [ADDRESS] було введено в експлуатацію у 1990 році. У подальшому, зазначену довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року [PERSON] у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 30 червня 2020 року передав [PERSON] , яка надала її разом з іншими документами державному реєстратору Меженській Кароліні Сергіївні (приватний нотаріус Київського нотаріального округу) для реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Цією ухвалою звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 12023100020001111, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2023 року стосовно [PERSON] за частиною першою статті 366 КК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності закрито. Як встановлено частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 09 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 частки садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., за умовами якого [PERSON] подарувала (передала безоплатно та безумовно), а [PERSON] прийняв в дар належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частку садового будинку номер [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту цього договору, у ньому не зазначено кадастровий номер та розмір земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на цей житловий будинок. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 09 липня 2020 року було проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частку вказаного будинку за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - індексний номер рішення: 53046809. В подальшому 04 серпня 2020 року [PERSON] заснувала Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм», визначила статутний капітал Товариства в розмірі 5 000 000 гривень, що формується за рахунок майнового внеску, а саме: - земельна ділянка за кадастровим номером 8000000000:90:621:00023, розташована на [ADDRESS] , площею 0, 1200 га, що належить [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №125482, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 408/1881, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-10826 - оціночною вартістю 2 500 000 гривень 00 копійок; - 1/2 садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2111595180000, загальною площею 349.6 кв.м, що належить [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 52894293 від 30 червня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною, підстава для державної реєстрації Довідка № 125 від 04 жовтня 2006 року Об`єднання садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району м. Києва - оціночною вартістю 2 500 000 гривень 00 копійок. Відомості щодо державної реєстрації речових прав на вказані об`єкти нерухомого майна за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентал Прайм» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Свідок [PERSON] у наданих показаннях повідомила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] , з 1996 року фактично була секретарем і особистим помічником [PERSON] з питань бізнесу та домашніх справ, відвідувала спірний будинок, виконувала доручення по ньому, сплачувала квитанції. Свідок зазначила, що вперше була у будинку у 1996 чи 1997 році, [PERSON] видавала їй довіреність на представництво інтересів, також вона подавала якісь документи щодо реєстрації за [PERSON] земельної ділянки, однак суті домовленостей щодо ділянки вона не знає. Щодо будівництва будинку у 1990 році вона не обізнана, оскільки почала спілкуватися лише з 1996 року. Вказала, що коли відвідувала будинок, він вже був побудований, було світло, газ, вода, після цього будувалися хамам, гостьовий будинок. Свідок також зазначила, що спорів між [PERSON] та [PERSON] не було, а вирішити питання з будинком заважали якісь проблеми з документами. [PERSON] , допитана як свідок, пояснила, що у 1996 році познайомилася з [PERSON] та [PERSON] , вона була тренером з верхової їзди у [PERSON] , з яким у неї 1998 році зав`язалися стосунки і вона проживала з ним у будинку на Осокорках протягом 2001 - 2004 років. У цьому будинку для її дитини перебудували кімнату, вітчим свідка також щось будував у будинку, а його знайомий будував камін. Зазначила, що їй невідомо, коли був побудований будинок, але він був готовий до проживання, лише перебудовували кімнату. Допитана як свідок [PERSON] повідомила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] , зокрема, возила документи на приватизацію земельної ділянки. Коли її донька - [PERSON] познайомилася з [PERSON] , свідок наглядала за будинком, часто там бувала зі своїм чоловіком для допомоги [PERSON] , також у неї була книжка на ділянку на оплату членських внесків. На запит суду Голова ОСМТ «Сади Нижні - 2» [PERSON] повідомив, що у об`єднанні відсутня інформація щодо оплати членських внесків та сплати пайового внеску [PERSON] до СТ «Дніпро». Крім цього, зазначив, що Об`єднання не мало прав і повноважень видавати замість СТ «Дніпро» [PERSON] жодної довідки, не видавала їй чи будь-якій іншій особі довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року, не видавала членську книжку, а [PERSON] не могла бути членом Об`єднання, оскільки учасниками, а не членами Об`єднання можуть бути лише садівничі товариства. Голова правління СТ «Дніпро» [PERSON] на виконання ухвали суду повідомив, що у СТ «Дніпро» відсутня інформація щодо оплати членських внесків та сплати пайового внеску [PERSON] . Додатково вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:621:00023 рахується за членом садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] на підставі договору дарування, його особистої заяви про прийняття в члени товариства та протоколу № 6 засідання правління садівничого товариства, членські внески ним сплачено до кінця 2019 року. Також у відповіді зазначив, що СТ «Дніпро» не виготовляло і не видавало [PERSON] . Довідку № 125 від 04 жовтня 2006 року, [PERSON] не була членом СТ «Дніпро» станом на 30 червня 2020 року, а ОСТМ «Сади Нижні -2» і СТ «Дніпро» є різними юридичними особами. Матеріали справи також свідчать, що 20 грудня 2005 року [PERSON] звернулася о АК «Київенерго» з заявою про видачу технічних умов на приєднання садового будинку [ADDRESS] . Згідно з опитувальним листом до цієї заяви [PERSON] повідомила, що об`єкт за вказаною адресою - реконструйований, рік початку будівництва (реконструкції) - 2005, рік введення об`єкта в експлуатацію - 2006. 09 лютого 2006 року [PERSON] звернулася із заявою про укладення договору щодо електрозабезпечення садового будинку [ADDRESS] . 21 листопада 2006 року [PERSON] були видані Технічні умови на газопостачання садового будинку [ADDRESS] , а 27 грудня 2006 року ВАТ «Київоблгаз» погодило Робочий проект газопостачання цього будинку. У матеріалах справи також наявний Акт на прийому в експлуатацію димових і вентиляційних каналів в житлових будинках від 29 листопада 2007 року, складений ПП НБК, та гарантійний лист на прийняття на сервісне обслуговування котла за вказаною адресою. Згідно з технічним паспортом на садовий будинок [ADDRESS] має площу 349,6 кв.м. Також як вбачається з матеріалів технічної документації про складання громадянці [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку в с/т «Дніпро» на [ADDRESS] , у кадастровому плані земельної ділянки, складеному НВФ «АБРИС» у 2005 році відображено наявність на земельній ділянці будинку площею 169,87 кв.м. Як вбачається з Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8001139072020 від 14 липня 2020 року державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:621:00023 здійснена відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 29 вересня 2011 року, власником цієї земельної ділянки є [PERSON] . На копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ № 125482 наявна відмітка «Про перехід 26 травня 2011 року на підставі договору дарування права власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:621:0002 до [PERSON] » від 26 травня 2011 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богданової В.М. та відмітка від 10 жовтня 2011 року за № 10-7-10826 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Про реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:621:0002 за [PERSON] ». Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Як передбачено статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права , визнання правочину недійсним , відновлення становища, яке існувало до порушення. Передбачений вказаною нормою спосіб відновлення порушеного права, а саме відновлення становища, яке існувало до порушення, передбачає повернення особи у фактичний та юридичний стан відносин, які існували до порушення права, яке, в свою чергу, повертає особі можливість здійснення такого права. Тобто саме поняття відновлення становища, яке існувало до порушення, є способом захисту права, і даний спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Як передбачено частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Як слідує з відповіді приватного нотаріуса Буглак-Куцевол О.Г., заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , набула всі права та обов`язки, що належали [PERSON] на момент відкриття спадщини, в тому числі права на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:621:00023 та права щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці. Статтями 1296, 1297 ЦК України передбачено . що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з витягом з державного земельного кадастру власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:621:00023 був [PERSON] . Доводи відповідачів, що [PERSON] , будучи іноземцем, не міг набути права на цю земельну ділянку суд відхиляє, оскільки договір дарування земельної ділянки від 26 травня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богдановою В.М., є дійсним в силу презумпції, передбаченої статтею 204 ЦК України, а обставини його недійсності вже були предметом розгляду та дослідження Київським апеляційним судом, яким ухвалено постанову від 21 грудня 2023 року у справі № 753/21166/20 щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним. Щодо тверджень відповідачів про нікчемність цього договору, суд зазначає, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Водночас статті 22, 35, 81 ЗК України, які встановлюють заборону на передання у власність іноземним громадянам земель сільськогосподарського призначення, не визначають наслідком укладення правочину щодо таких земель з іноземцем його недійсність. Згідно із статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. За вказаного правового регулювання, позивачка з метою реалізації своїх спадкових прав має право на оформлення у встановленому порядку спадщини та зобов`язана одержати свідоцтво про право на спадщину щодо нерухомого майна. Водночас реєстрація 30 червня 2020 року за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] порушує права позивачки на оформлення у встановленому порядку спадщини після смерті [PERSON] та перешкоджає реалізації її спадкових прав. Суд відхиляє доводи відповідачів, про те, що позивачкою не доведено порушення її прав щодо нерухомого майна і що будинок не включений до спадкової маси, оскільки [PERSON] не набув прав на нього за життя. Так, статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2024 року у справі № 742/3129/21, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Як визначено статтею 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1994 року. Будь-яких доказів, що спірний будинок [ADDRESS] , площею 349,6 кв.м. побудований у 1990 році матеріали справи не містять. Наявні документи щодо підключення у спірному будинку електро-, газопостачання свідчать, що такі роботи відбувалися у 2005 - 2006 року, що дозволяє зробити висновок про закінчення його будівництва саме у цей час. Про це ж свідчить і подана [PERSON] заява про видачу технічних умов на приєднання садового будинку до мереж електропостачання і опитувальний лист до неї. Водночас будь-яких доказів щодо його будівництва після 2011 року - набуття [PERSON] прав на земельну ділянку чи після шлюбу з позивачкою матеріали справи також не містять. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дозволяють зробити висновок, що спірний будинок може мати правовий режим спільного майна [PERSON] та [PERSON] , а отже його частка у цьому майні входить до складу спадщини і може бути успадкована. Станом на дату смерті [PERSON] спірний будинок не був зареєстрований. Так, якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини. Згідно зі статтею 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України ). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України ) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України. Наведені обставини та норми законодавства, на думку суду, спростовують доводи відповідачів про відсутність у позивачки прав щодо спірного нерухомого майна і як наслідок відсутності порушення її прав як підстави для звернення з вказаним позовом до суду. Як визначено у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державна реєстрація є актом визнання та підтвердження права власності чи іншого речового права, однак, не є підставою для виникнення такого права. Щоб здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, необхідною є сукупність юридичних фактів, з якими закон пов`язує виникнення права власності на майно, в тому числі, але не виключно, документи, що підтверджують правомірність створення нерухомого майна та дотримання передбаченої статтею 331 ЦК України процедури створення нерухомого майна. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право (вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, з поміж іншого, встановлює провідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Так, відповідно до пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Водночас відповідач-1 скористалася іншим порядком реєстрації за собою права власності на спірне майно, а саме як на набуте нею і закінчене будівництвом до 1992 року. Пунктом 42 Порядку (в редакції на дату проведення державної реєстрації) передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень вказаної статті Закону для державної реєстрації подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 30 червня 2020 року № 40236114, поданою [PERSON] , приватний нотаріус Меженська К.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 червня 2020 року № 52894293, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 2111595180000 на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та внесено запис про право власності № 37102695 за [PERSON] . Для проведення державної реєстрації права власності до зави про державну реєстрацію додано: - технічний паспорт від 13 жовтня 2006 року, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна; - лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 24 червня 2020 року № 062/14-6456(И-2020) (щодо надання копій документів з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна); - копію довідки про членство в садовому товаристві «Дніпро» від 04 жовтня 2006 року № 125, видану Об`єднанням садівничих товариств масиву «Сади Нижні-2» Дарницького району м. Києва (додаток до Листа); - довідку комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25 червня 2020 року № СБ-2020 № 362 (про відсутність реєстрації права власності). Водночас згідно з Актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни, реєстраційні дії проведено за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, оскільки подано не оригінал, а ксерокопію Довідки, яка не містить відомостей про внесення членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, чим порушено вимоги пункту 81 Порядку № 1127, частини першої статті 22, пункту 3 частини першої статті 24 Закону. У Акті також вказано, що на порушення вимог пункту 42 Порядку № 1127, пункту 1 частини першої статті 23 Закону для проведення державної реєстрації прав не подано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі прав відсутні). З огляду на викладене рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000) не відповідало вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам , особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Як зазначено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19, недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц). Як встановлено вище у відповідача-1 були відсутні правові підстави для реєстрації за нею права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, відповідно, вона не мала права розпоряджатися цим об`єктом, у зв`язку з чим договір дарування від 09 липня 2020 року, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 підлягає визнанню недійсним. Як передбачено частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на дату ухвалення судового рішення у цій справі) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, за змістом наведеної норми Закону належними способами захисту буде (1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення; (2) визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України; (3) визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, (4) скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав. У цьому випадку відповідні права чи обтяження припиняються (повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації). З огляду на викладене вище, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог про: - скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), а саме реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] (індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000); - скасування державної реєстрації права власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м. за [PERSON] , вчинену відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52894293 від 30.06.2020, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною; - визнання недійсним договору дарування 1/2 частки садового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09.07.2020 № 1012, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Юлією Миколаївною. Суд відхиляє посилання відповідача-2 щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки садовий будинок за адресою: [ADDRESS] до проведення державної реєстрації права власності на нього за [PERSON] не був зареєстрований за будь-якою особою, а тому повернення сторін у стан, який існував до порушення, за обставинами цієї справи повертає позивачці можливість реалізувати свої спадкові права. Такий спосіб захисту відповідатиме характеру допущеного порушення прав та інтересів позиваки та спричиненим цим порушенням наслідкам. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Статтею 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21). При вирішені спору суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), згідно з яким «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У цій справі зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] щодо прав на нерухоме майно - садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 349,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2111595180000, а тому державні реєстратори - приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна та Нікітенко Юлія Миколаївна є неналежними відповідачами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до них слід відмовити внаслідок їх пред`явлення до неналежних відповідачів. За таких обставин первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Беручи до уваги визнання судом недійсним договору дарування 1/2 частки садового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2020 року, та відсутність юридичних наслідків за цим договором, суд вважає відсутнім у позивача за зустрічним позовом права власності на спірне нерухоме майно, а тому у задоволенні вимог про визнання за ним права власності слід відмовити. З огляду на викладене не підлягають задоволенню як похідні і вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:621:0002, площею 0,12 га, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Оцінивши доводи позивача за зустрічним позовом щодо виселення [PERSON] з садового будинку [ADDRESS] , заборони їй діяти на території цього домоволодіння із залученням молодиків спортивної тілобудови, спецтехніки, автомобілів, створюючи загрозу життю, здоров`ю та майну людей, в тому числі і [PERSON] , стягнення з [PERSON] майнової шкоди у розмірі 220 000 гривень та моральної шкоди у розмірі 10 000 000 гривень, суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом не надав належні, достатні і достовірні докази, які б підтверджували факт проживання [PERSON] у спірному садовому будинку, здійснення будь-якої діяльності на території цього домоволодіння станом на дату вирішення спору у справі, завдання майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі, розрахунку якого позивач не надав, та моральної шкоди. З огляду на викладене, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Відповідно частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів у рівних частках пропорційно задоволеним вимогам у сумі 3 220,8 грн. Витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору покладаються із відмовою у задоволені позову на позивача за цим позовом.

Outcome: partial