Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, у якому просила: -визнати за [PERSON] право на оформлення житлового будинку літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», з тамбуром літ. «б», розташованого за адресою: [ADDRESS] . -визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», з тамбуром літ. «б», розташованого за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначено, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позивачка 16.07.2024 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, але документи які підтверджують право власності [PERSON] на житловий будинок розташованого по [ADDRESS] відсутні. У зв`язку з чим, постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 15.04.2025 року у вчинені нотаріальних дій їй було відмовлено. За життя у 2004 році її чоловік [PERSON] закінчив будівництво будинку та отримав від ЛМР дозвіл на введення побудови у експлуатацію. Ухвалою від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 19 вересня 2025 року до участі у справі залучено третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями після смерті [PERSON] . Ухвалою від 19 вересня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано копію нотаріальної справи з Харківської районної державної нотаріальної контори. Ухвалою від 10 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник відповідача Люботинської міської ради 22.08.2025 подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, де просив розглянути справу за наявними доказами, відповідно до законодавства. Представник третьої особи Харківської районної державної нотаріальної контори 22.08.2025 подала заяву про розгляд справи у їх відсутності та вказала, що заперечень не мають. Третя особа [PERSON] подав заяву, датовану 18.10.2025 у якій просив позов задовольнити та вказав, що не проти оформлення нерухомого майна на [PERSON] . Третя особа [PERSON] подала заяву, датовану 13.10.2025 у якій просила позов задовольнити та вказала, що не проти оформлення нерухомого майна на [PERSON] . Третя особа [PERSON] у судові засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем його реєстрації. Позивачка надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, оскільки фактично мешкає у Закарпатській області, та вказала, що позов підтримує у повному обсязі. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Виконкому ЛМР від 23.07.1981, [PERSON] було видано будинкову книгу на будинок за адресою [ADDRESS] (а.с. 62) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18.09.1999 року (а.с. 89, 148) У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 175) У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 176) У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] . (а.с. 110, 149) [PERSON] подавав до ЛМР 31.03.2004 заяву про прийняття у експлуатацію житлового будинку після закінчення будівництва за адресою [ADDRESS] (а.с. 126) 21.04.2004 представником Люботинського ПВАПБ було складено акт обстеження, яким встановлено на ділянці за адресою [ADDRESS] , який отримано у спадщину [PERSON] , а також самочинно побудовані житловий будинок літ «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», тамбуром літ. «б» (а.с. 127-128) 10.07.2004 Державною технічною комісією при ЛМР складено акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації, у якому зафіксовано рішення комісії про те, що житловий будинок літ «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1» за адресою [ADDRESS] готовий до введення в експлуатацію. У акті вказано, що будівництво здійснювалося самочинно та встановлено прибудови до будинку літ.»Б1-1» та тамбур літ «б», при цьому недоробок чи дефектів у виконанні будівельних робіт не виявлено. (а.с. 78-80, 129-131) Виконавчим комітетом ЛМР 20.07.2004 прийняте рішення №448 на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] , про надання дозволу на розміщення самочинно побудованого житлового будинку літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», тамбуром літ. «б», та присвоєння йому поштової адреси [ADDRESS] . Також, цим рішенням затверджено акт державної технічної комісії про готовність вказаного закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 10.07.2004. Третім пунктом зазначено, що право власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна слід оформити в суді. (а.с. 81, 123) Як вбачається з оригіналів матеріалів інвентарної справи, датою побудови житлового будинку літ. «Б-1» за адресою [ADDRESS] у зводному акті №8 зазначено 1975 рік. У оригіналу акту Державної технічної комісії від 10.07.2004 (затвердженого рішенням виконкому ЛМР №448 від 20.07.2004), є виправлення, затверджені директором ЛППВАПБ, щодо загальної площі будинку літ Б-1 та вказано, що вірним розміром загальної площі є 63,40кв.м. Згідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності від 14.02.2025, проведено технічну інвентаризацію об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . За даною адресою наявні житловий будинок садибного типу літ. «Б-1» загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 33 кв.м; з прибудовою літ. «Б1-1» площею 12,4 кв.м, з тамбуром літ. «б» площею 1,6 кв.м, вбиральня літ «В», огорожа літ. «1-3». Житловий будинок «Б-1» загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 33 кв.м; з прибудовою літ. «Б1-1» площею 12,4 кв.м, з тамбуром літ. «б» - згідно інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного будівництва архітектури та житлової політики України «127 від 24.05.2001, не належаьб до самочинного будівництва. Вартість нерухомого майна складає 506139,00 грн (а.с. 10-19). 14.02.2025 ФОП [PERSON] (який має сертифікат для вчинення таких дій) виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , згідно до якого на ділянці наявні житловий будинок садибного типу літ. «Б-1» загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 33 кв.м; з прибудовою літ. «Б1-1» площею 12,4 кв.м, з тамбуром літ. «б» площею 1,6 кв.м, вбиральня літ «В», огорожа літ. «1-3». (а.с. 73-77) [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 88, 136, 137) Після смерті [PERSON] у Харківській районній державній нотаріальній конторі 16.07.2024 була заведена спадкова справа. (а.с. 87, 133) [PERSON] 16.07.2024 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також, вказала на те, що у [PERSON] було четверо дітей. Станом на 16.07.2024 за адресою [ADDRESS] , разом із спадкодавцем [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , 2000 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н. (а.с. 139) Як вбачається з відповідей Виконавчого комітету ЛМР та ГУ Держгеокадастру у Харківській області, право власності на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними побудовами за адресою [ADDRESS] , ні за ким не реєструвалося. (а.с. 187, 188) 15.04.2025 державний нотаріус Харківської районної державної нотаріальної контори Соловйова Н.Є. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності за законом на житловий будинок за адресою [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] . Постанова мотивована тим, що відсутні відомості про право власності на вказаний житловий будинок. Окрім того, нотаріус зазначає, що серед спадкоємців були вказані також діти померлого спадкодавця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , малолітня [PERSON] [INFO] , але, окрім [PERSON] у шестимісячний строк з приводу спадщини ніхто не звертався. (а.с. 82-86) Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За п.п.6 п.б ч.1 ст.31 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів. Статтею 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майва, не набуває права власності на нього i встановлено випадки, коли право власності може бути визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво. З урахуванням вимог ст.ст. 331, 332, 373, 375 ЦК випливає, що визнання права власності на самочинне будівництво судом повинно відбуватися за наявності спору та у виняткових випадках. Відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 12 Закону "Про основи містобудування" до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. Крім повноважень, зазначених у частині першій цієї статті, відповідна місцева рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури. Місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону, а також можуть делегувати вирішення питань, що належать до їх компетенції, своїм виконавчим органам або відповідним місцевим державним адміністраціям. За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 830/19568 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2002 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. За ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За частиною ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Положеннями частин 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, [PERSON] у 2004 році звертався до органу місцевого самоврядування для прийняття у експлуатацію самочинно побудованих будівель - житлового будинку літ «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», тамбуром літ. «б» за адресою [ADDRESS] , і на підставі його звернення Державною технічною комісією була здійснена перевірка вказаних об`єктів та не виявлено невідповідності або порушень вимог Державного архітектурно-будівельного контролю, санітарно-епідеміологічного та пожежного нагляду. Також встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з ДБН, а тому вирішено, що об`єкт готовий до експлуатації, та акт про прийняття до експлуатації затверджений рішенням виконкому ЛМР №448 від 20.07.2004 року. [PERSON] даним рішенням було роз`яснено про необхідність подальшого оформлення права власності на нерухоме майно. З матеріалів інвентарної справи можливо зробити висновок, що нерухоме майно було побудовано у 1975році. За життя [PERSON] право власності на нерухоме майно за собою або іншими особами не оформив та помер [INFO] . Таким чином, у разі належної реєстрації [PERSON] за життя права власності на нерухоме майно: житлового будинку літ «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», тамбуром літ. «б» за адресою [ADDRESS] - воно мало би увійти у спадкову масу. Отримати спадщину після смерті [PERSON] виявила бажання його дружина [PERSON] , будучи спадкоємицею першої черги, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у визначений законом шестимісячний строк до нотаріуса не подали. [PERSON] отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , оскільки право власності на нього не зареєстровано. Судом на підставі наявних доказів встановлено, що нерухоме майно, яке є предметом позову, на момент смерті фактично належало спадкодавцю [PERSON] . Технічні характеристики нерухомого майна, згідно відомостей про інвентаризацію станом на 2025 рік не змінилися, а тому нерухоме майно не потребує новій оцінці щодо відповідності нормам ДБН, санітарно-епідеміологічним та протипожежним вимогам. За таких обставин, позовні вимоги про визнання права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] у порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. Позовна вимога про визнання за [PERSON] права на оформлення житлового будинку за адресою [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту прав позивачки. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні з відповідача сплаченого судового збору, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial