Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

28 жовтня 2025 року в провадження судді Тростянецького районного суду Вінницької області Борейко О. Г. надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2020 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №2. Позивач стверджує, що спільне життя сторін не склалося, між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки, що були викликані різністю характерів. Протягом останніх років відносини між сторонами поступово погіршилися. На даний момент сторони не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Спільно не проживають. Подружні відносини припинилися з 2024 року. На думку позивача сім`ю відновити неможливо. Строк для примирення не потрібний, оскільки примирення із відповідачем неможливе. Зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Тому просить розірвати шлюб між позивачем і відповідачем; розгляд справи проводити за відсутності позивача. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві висловився про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Висловилася, що позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі - [PERSON] . З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 24 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, про що здійснено актовий запис №2; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 3). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із положеннями статтей 24,56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду висловлене у заяві заяві бажання відповідача залишити після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, суд вважає за можливе залишити відповідачу прізвище - [PERSON] . Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд вважає за необхідне розподілити судові витрати згідно із вимогами статтей 141, 142 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір»: стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн та зобов`язати ГУ ДКСУ у Вінницькій області повернути [PERSON] 50% сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved