Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 792893115 від 22.11.2021 в розмірі 44 823,31 грн., суми сплачених судових витрат у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 792893115 на суму 22 000,00 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «MNV38E7V». Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував грошові кошти у сумі 22 000, 00 грн. відповідачу на його банківську картку № [NUMBER] хх-хххх-6231. Отже, Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу № 28/1118-01 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу № 28/1118-01. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання та станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 44 823 грн.31 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 21 999,07 грн; заборгованість за відсотками 22 824,24 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03 липня 2025 року, на підставі ч.1 ст. 31 ЦПК України, справу передано на розгляд за підсудністю Немишлянському районному суду міста Харкова. 11.07.2025 року передана Київським районним суду міста Харкова вказана цивільна справа надійшла до канцелярії Немишлянського районного суду м. Харкова. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 25.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 11.08.2025 року до суду надійшов лист від АТ « Універсал Банк» на виконання ухвали суд про витребування доказів. 25.08.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яреська Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд поновити строк на подання відзиву та задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує, на неможливості набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за Кредитним договором за Договором факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01,оскільки позивач стверджує, що до нього перейшло право вимоги на підставі ланцюжка відступлення прав вимоги за договорами факторингу, першим з яких був Договір факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, укладений між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Однак, 18.11.2018 року, на час укладення Договір факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, між Первісним кредитором та Відповідачем не існувало жодних правовідносин. Станом на дату укладення Договір факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 Первісний кредитор не був кредитором Відповідача, відповідно права вимоги до Відповідача ще не існувало, тому воно не могло бути передано до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Отже, право вимоги за кредитним договором, який ще не існує на момент укладення договору факторингу, не може бути предметом останнього. Ця позиція узгоджується з вимогами ст. 1078 Цивільного кодексу України, відповідно до якої предметом договору факторингу можуть бути як наявні, так і майбутні грошові вимоги, але такі, що випливають із вже існуючих зобов`язань. Передання майбутньої вимоги, яка ще не виникла і не ґрунтується на вже укладеному договорі, є недійсним. Таким чином, твердження Позивача про те, що включення певного права вимоги до Реєстру у межах дії договору факторингу є достатнім, не відповідає ані умовам самого договору, ані чинному законодавству. Згідно з п.2 Договору факторингу, його предметом є права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах. При цьому п. 1.5 визначає Реєстр як перелік прав вимоги до боржників, що відступаються за договором. Формально, можливість складання Реєстрів протягом строку дії договору не змінює того факту, що договір не охоплює права вимоги, які виникають з правовідносин, що не існували на дату його укладення. Навіть якщо кредитний договір № 792893115 був укладений 22.11.2021, а Реєстр №175 підписаний 05.05.2022, це не свідчить про правомірність передачі відповідного права вимоги в межах договору факторингу №28/1118-01, укладеного ще у 2018 році. На момент його укладення право вимоги не існувало, первісний кредитор не мав статусу кредитора щодо Відповідача, отже відсутній предмет для відступлення. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке існувало на момент передачі прав новому кредитору. Передати право вимоги по кредитному договору, який не укладений на момент укладення договору факторингу - неможливо. Таким чином, передача прав вимоги, що базуються на кредитних договорах, які були укладені після дати договору факторингу, є юридично неможливою, а отже - подальший ланцюг відступлення не породжує правових наслідків. Крім того, відсутності доказів оплати (фінансування) за Договором факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, через що, відсутні підстави констатувати, що за вказаним Договором факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01 такий перехід відбувся, зокрема й у частині права вимоги до Відповідача. А отже, і всі наступні відступлення прав вимоги відбутися не могли. Таким чином, Позивач не набув прав нового кредитора за Кредитним договором, а отже не має права пред`являти свої вимоги до Відповідача. Також, представником позивача зазначено про неможливості (нікчемності) пролонгації/автопролонгації строку кредитування, оскільки позивачем при укладення кредитного договору не зазначено всі припущення щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, що передбачено п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того, Пунктом 1.8 Кредитного договору передбачено можливість пролонгації, яка настає лише у разі виконання позичальником двох дій: (1) сплати всіх фактично нарахованих процентів та (2) активації функції пролонгації в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця. Аналогічні умови закріплені у п.4.1 Правил. Отже, внесення змін до умов кредитного договору, зокрема пролонгації строку користування кредитом, має оформлюватися додатковою письмовою угодою, що підтверджує волевиявлення сторін та містить оновлені умови. Відсутність таких додаткових угод і документів у матеріалах справи свідчить про недотримання формальної процедури зміни договору з боку Позивача, що підтверджує відсутність належно оформленої пролонгації. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення позичальника про пролонгацію строку кредитування, а також будь-яких підтверджень його волевиявлення на активацію пролонгації (лог-файлів з особистого кабінету, квитанцій із терміналу, підтверджень застосування одноразового ідентифікатора тощо). З аналізу Розрахунків заборгованості наданих Позивачем, вбачається, що після закінчення строку кредитування, визначеного пунктом 1.3 Кредитного договору, а саме після 22.12.2021 року, Первісним кредитором було продовжено нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою, передбаченою пунктом 1.9.3 договору, що становить 1,98 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Однак, починаючи з 22.12.2021 року Первісний кредитор втратив право нараховувати проценти в порядку ст.1048 ЦК України, однак всупереч вимогам закону та сталої практики Верховного Суду, фактично цього не зробив та продовжував незаконно нараховувати відсотки. Відповідно до п.1.14.1 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний був повернути Первісному кредитору загальну суму у розмірі 30778,00 грн. Проте, як встановлено за даними Позивача, Відповідач повернув лише частину заборгованості у сумі 21411,00 грн. З наданих Позивачем «Відомостей про щоденні нарахування та погашення кредиту» вбачається, що Відповідачем були здійснені платежі за кредитом, зокрема - 18.12.2021 у розмірі 7608,00 грн. - 20.01.2022 у розмірі 13803,00 грн. З огляду на раніше викладені аргументи щодо недоведеності факту здійснення пролонгації а також неправомірності нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, вказані платежі підлягають зарахуванню як погашення процентів, передбачених до сплати за 30-денний строк користування кредитом та частини тіла кредиту. З метою обґрунтування фактичного обсягу належних до сплати платежів, Відповідачем додається контр-розрахунок заборгованості, здійснений з урахуванням виключення незаконних нарахувань. Так, реальна сума заборгованості яку Відповідач визнає за Кредитним договором складає - 8607,43 грн, що включає: - заборгованість за тілом кредиту - 8607,43 грн; Однак, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів відступлення прав вимоги до Позивача, дана сума заборгованості Відповідача наявна перед Первісним кредитором, а не перед Позивачем. Крім того, вважає заявлені витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн. є необґрунтованими та явно завищеними. З огляду на стандартність документів, масовий характер аналогічних справ та відсутність фактичного обсягу роботи, Відповідач вважає за доцільне зменшити їх до розумного рівня у сумі 2 000,00 грн. Щодо судових витрат відповідача зазначає, що представництво інтересів відповідача здійснював адвокат Яресько Т.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 25125 від 18.08.2025 року. Відповідно до п.2 Додатку № 1 до вказаного договору «Вартість послуг за домовленістю Сторін складає фіксований Гонорар у сумі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок)». 20.08.2025 року Відповідачем були сплачені кошти у розмірі 8000,00 грн. Шляхом авансування, про що Відповідач отримав від адвоката Яресько Т.В. розрахункову квитанцію №20/08/25 від 20.08.2025 року, як це передбачено п.7.5 Додатку №1 до Договору. 29.08.2025 року представником відповідача-адвокатом Яреськом Т.В. подано клопотання про долучення доказів надання правничої допомоги, а саме акту приймання передачі послуг №1 від 27.08.2025 року та розрахункової квитанції № 27/08/25. Представником позивача - адвокатом Поляковим О.В. 02.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду направлено відповідь на відзив, в якій останній заперечував щодо тверджень представника відповідача стосовно неможливості набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги за кредитним договором та відсутності доказів оплати за договором факторингу від 28.11.2018 року 28/1118-01. Зазначав, що Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору. До позовної заяви Представником Позивачем долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акт прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. До того ж, сам договір факторингу Судом нечинним не визнавався, а тому він є правомірним та обов`язковим до виконання. Проте, для повного та всебічного розгляду справи Позивач разом з поданням позовної заяви надав докази про сплату суми фінансування за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, №05/0820-01 від 05.08.2020, № 29/05/25-Е від 29.05.2025 (додаток №14, №17, №21.)Щодо нарахованих процентів за користування кредитними коштами, вказує, що ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування відсотків у межах строку визначених кредитного договору. Проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки Відповідач лише частково погашав заборгованість та не повернув кредитні кошти у повному розмірі. Вимоги відповідача в частині витрат щодо стягнення правничої допомоги з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у розмірі 8000,00 грн. вважає завищеними та необґрунтованими. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Яресько Т.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованим та недоведеними, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного. Згідно ч.1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 22.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 792893115 на суму 22 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора ««MNV38E7V», який направлений 22.11.2021 о 14:49:13 на номер 0990669931 відповідача та введено ним 22.11.2021 о 14:50:27, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Положеннями п. 1.3 Договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у сумі 22 000,00 грн., одразу після укладення договору, який має бути повернено до 22.12.2021 року. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 22.12.2021 року. Відповідно до п. 1.9 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: П. 1.9.1 Договору на період строку визначеного в п. 1.7. Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 485,45 процентів річних, що становить 1,33 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; Відповідно до п. 1.9.2 Договору за умови продовження строку Дисконтного періоду, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. П. 1.9.3. якщо Позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору. Пунктом 1.11 договору передбачено, що основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду, а у разі якщо Позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору на умовах п. 1.12. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник має право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час. Згідно пункту 1.12. сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 1.13 визначено, що проценти нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником. Пунктом 5.1 договору встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: "www.moneyveo.ua". Пунктом 5.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Як вбачається з пункту 5.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До матеріалів справи долучена заявка [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 22.11.2021 року. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу, сторона позивача надала платіжне доручення № 3c5d2263-8379-4c7e-b556-378418b77d29 від 22.11.2021 року про переказ коштів згідно договору № 792893115 від 22.11.2021 року на платіжну картку [PERSON] № 5375-41хх-хххх-6231 грошових коштів у розмірі 22 000 грн. Крім цього, факт перерахування грошових коштів підтверджується, наданою АТ "Універсал банк" інформацією від 08.08.2025, відповідно до якої на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] , який також знаходиться в анкетних даних відповідача. 22.11.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] , що належала [PERSON] було зараховано кошти у розмірі 22 000,00 грн, згідно наданого банком інформації про рух коштів по картці від 08.08.2025 року за період з 22.11.2021 року по 27.11.2021 року. Повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER] -хх-хххх-6231, що належала [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на який зарахована кошти- 5375414103526231 ( [NUMBER] ) 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Положеннями п.8.2 договору факторингу встановлено, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. Всі інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжили строк дії договору факторингу до 31 грудня 2021 року. У вказаній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, при цьому дата укладення договору та номер договору залишені без змін. 31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору факторингу№ 28/1118-01від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022року. 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року. Відповідно до реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року під номером № 59 146 значиться [PERSON] , розмір заборгованості 43 650,72 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 05 травня 2022 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 792893115 від 22.11.2021 року в розмірі 43 650,72 грн, з яких тіло кредиту 22 000,00 грн, проценти 43 061,72 грн. При цьому, на погашення заборгованості здійснено два платежів: 18.12.2021 року на суму 7 608,00 грн, 20.01.2022 року на суму 13 803,00 грн , а всього на суму 21 411,00 грн. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Згідно додаткової угоди №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 03.08.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2022 року. Згідно додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеної 30.12.2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло на підставі договору факторингу № 05/0820-01 право вимоги за кредитним договором № 792893115 від 22.11. 2021 року до [PERSON] у загальному розмірі 44 823,31 грн. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 792893115 від 22.11.2021 у розмірі 44 823,31 грн. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК « ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників зазначено в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 (п. 1.1 Договору). Відповідно до Реєстру боржників № б/н за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року до ТОВ «ФК « ЕЙС» перейшло на підставі договору факторингу № 29/05/25-Е право вимоги за кредитним договором № 792893115 від 22.11.2021 року до [PERSON] на загальну суму 44 823,31 грн, з яких: 21 999,07 грн заборгованість за основним боргом; 22 824,24 грн заборгованість за відсотками. Також, в цей день, 29.05.2025 року між ТОВ «ФК « ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е. Відповідно до частини першої статті 1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639ЦКУкраїни передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6ЗаконуУкраїни«Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3ЗаконуУкраїни«Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору №792893115, укладеного [PERSON] з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Факт отримання одноразового ідентифікатора на свій фінансовий номер та укладення Кредитного договору з метою отримання кредитних коштів на суму 22000,00 грн. відповідачем не заперечується. Щодо переходу прав вимог за кредитним договором, суд зазначає таке. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача [PERSON] переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК « ЕЙС». Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі Договір), пунктом 2.1 якого передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Додатковими угодами № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2019 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 грудня 2021 року, від 31 грудня 2022 року, від 31 грудня 2023 року, укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», викладено договір у новій редакції, а також продовжено строк дії договору відповідно до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2024 року. Отже, строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був неодноразово продовжений, та договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] від 22.11.2021 року був укладений в межах строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», під номером № 59 146 значиться [PERSON] , кредитний договорі № 792893115 від 22.11.2021 року, розмір заборгованості 43 650,72 грн. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 944999829 від 06 вересня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2022 року відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 175, та договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент переходу права вимоги був чинним. Згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п.2.1. Договору). В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови договору залишились без змін (а.с. 62-63). Зокрема, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло на підставі договору факторингу № 05/0820-01 право вимоги за кредитним договором № 792893115 від 22.11. 2021 року до [PERSON] у загальному розмірі 44 823,31 грн. В подальшому згідно договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників зазначено в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 (п. 1.1 Договору) . Відповідно до Реєстру боржників № б/н за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року до ТОВ «ФК « ЕЙС» перейшло на підставі договору факторингу № 29/05/25-Е право вимоги за кредитним договором № 792893115 від 22.11.2021 року до [PERSON] на загальну суму 44 823,31 грн, з яких: 21 999,07 грн заборгованість за основним боргом; 22 824,24 грн заборгованість за відсотками. Також, в цей день, 29.05.2025 року між ТОВ «ФК « ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е. При цьому, умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Отже, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ФК « ЕЙС», перейшло право вимоги за кредитним договором №792893115 від 22.11.2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» та [PERSON] . Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Сторонами були погоджені встановлені пунктами 1.3, 1.7, 1.8 договору умови, відповідно до яких кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22 000,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 22.12.2021. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 22.12.2021 року. Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії, може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Як вбачається з розрахунків заборгованості, що містяться у матеріалах справи, позичальнику [PERSON] нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі, що неодноразово змінювався: у період з 22.11.2021 року по 18.12.2021 року в розмірі 292,60 грн на день; з 19.12.2021 року по 22.12.2021 року в розмірі 292,59 грн на день; з 23.12.2021року по 17.01.2022 року - 435,59 грн на день; 20.01.2022 року - 1 306,77 грн.; 21.01.2022 року - 16.02.2022 року- 347,59 грн. на день, 20.02.2022 року- 9 288,01 грн., з 21.02.2022 року - по 03.03.2022 року в розмірі 655,57 грн., 04.03.2022 року - мінус 4 588,99 грн., 08.04.2022 року - мінус 655,57 грн., з 11.04.2022 року по 30.04.2022 року - у розмірі 28,60 грн на день, з 01.05.2022 року по 15.05.2022 року - у розмірі 88,00 грн на день, 16.05.2022 року - 292,59 грн. При цьому, на погашення заборгованості [PERSON] здійснено два платежі: 18.12.2021 року на суму 7 608,00 грн. та 20.01.2022 року на суму 13 803,00 грн., а всього на суму 21 411,00 грн. Водночас, доказів того, що відповідачем в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дії дисконтного періоду, позивачем не надано. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування - до 22.12.2021 року, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З огляду на вищевикладене, оскільки кредитний договір №792893115 від 22.11.2021 був укладений строком на 30 днів, а саме до 22.12.2021 року, відсотки нараховані поза межами строку кредитування стягненню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, таких вимог позивач у справі не заявив. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за період з 22.11.2021 по 22.12.2021 року, тобто в межах строку дії договору, який погоджений сторонами при укладенні договору. Сторонами погоджено, що денна процента ставка, відповідно до п. 1.9.1 Договору становить 485,45 процентів річних, що становить 1,33 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно умов договору, розмір заборгованості за відсотками нараховувався за відсотковою ставкою 1,33 % в день на суму кредиту 22 000 грн. Тобто, 22 000,00 грн х 1,33% = 292,60 грн в день х 30 днів = 8 778 грн. заборгованість за відсотками. 18.12.2021 року та 20.01.2022 року відповідачем [PERSON] здійснювалися погашення заборгованості на загальну суму 21 411,00 грн., які підлягають зарахуванню на погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягненню з відповідача заборгованості за договором №792893115 від 22.11.2021 в сумі 9 367,00 грн. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. З приводу вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно наданого платіжного доручення, звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 508 грн. 70 коп. (2422,40 х 21%). Щодо витрат судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених обома сторонами. Приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі №463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено( п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з заявлених вимог представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом зазначеної справи, такі становлять 7 000,00 грн. На підтвердження заявленої суми, представник позивача надав до матеріалів справи письмові докази: копію договору надання правничої допомоги від 29.05.2025 № 29/05/25-01, додаткова угода №25770495745 до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, копію Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність від 29.05.2025 року. Згідно копії акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 05.06.2025 року АБ «Тараненко та партнери» надало ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» такі правові послуги щодо боржника: складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, вартість цих послуг визначена в сумі 7 000,00 грн. Згідно ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача клопотав про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги до 2 000,00 грн, посилаючись на їх необґрунтованість та завищеність. Відповідно до ч. 8 ст. 139 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з умов ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонам. Отже на думку суду, понесені ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. є неспівмірними ціні позову, тому враховуючи складність цієї справи, яка відноситься до категорії малозначних в силу вимог закону, та не є складною, а також звернення з позовом до суду через підсистему «Електронний суд» що не потребує надмірних професійних затрат, суд дійшов висновку про зменшення розміру судових витрат позивача на правничу допомогу до 3000,00грн. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив стягнути на користь відповідача суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. На підтвердження долучив: копію договору між адвокатом Яресько Т.В. та [PERSON] , додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 25125 від 18.08.2025 року, акт приймання -передачі послуг № 1 від 27.08.2025 року, розрахунок квитанція № 27/08/25 про отримання гонорару в розмірі 8 000,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги від 25.08.2025 року. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що вимоги відповідача в частині витрат щодо стягнення правничої допомоги з ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у розмірі 8 000,00 грн є завищеними та необґрунтованими Отже

Outcome: partial