Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

ТОВ «ФК Єврокредит» звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що 21.09.2021 р. між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено Заяву-Договір №ТDB.2021.0001.27382 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі кредитний договір), за умовами якого на поточний рахунок у гривні Банк надав Клієнту кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії. 03.09.2024 між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МУСТАНГ ФІНАНС" укладено договір факторингу № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. 27.12.2024 між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МУСТАНГ ФІНАНС" та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір факторингу № 1/12, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р. перейшло до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ». Однак відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, що складає 26 623.08 грн., з яких: 9 647.93 грн. - заборгованість за кредитом; 16 975.15 грн. - заборгованість за процентами. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у загальній сумі 26.623.08 грн., судовий збір в розмірі 2 422.40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 11 200.00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 97). У судове засідання представник позивача адвокат Журавльов С.Г. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 133-134). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, витрати на правничу допомогу просить зменшити (а.с. 138). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Розглядаючи цей спір, суд бере до уваги, що позовні вимоги по суті позову відповідач визнав, про що вказав у поданій суду заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.09.2021 між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-Договір №ТDB.2021.0001.27382 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі кредитний договір), згідно якої відповідач просив відкрити на його ім`я поточні рахунки: в гривні, доларах США, євро та надати платіжну картку міжнародної платіжної системи; просив встановити на його поточний рахунок у гривнях ліміт кредитної лінії в розмірі 200 000 грн. Підписанням цієї заяви клієнт підтверджує прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів. Сума доступного ліміту кредитної лінії 200 000.00 грн.; строк кредиту 12 місяців; пільговий період 62 дні; процентна ставка базова 56%, орієнтована реальна річна процентна ставка 87.30 % річних (а.с.16-17). Отже, дану заяву відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. 03.09.2024 р. Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», уклали Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги (а.с.20-22). Згідно п.1 цього Договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до боржників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Згідно витягу з Додатку №1 до Договору №GL1N426240 до ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р. в загальній сумі 26 623.08 грн. (а.с.25). 27.12.2024 р. ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» уклали Договір №1/12 про відступлення прав вимоги (а.с.40-43). Згідно п.1 цього Договору первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Згідно витягу з Додатку №1 до Договору №1/12 до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р. в загальній сумі 26 623.08 грн. (а.с.46). Згідно довідки про відкриття рахунків, [PERSON] відкрито поточні рахунки: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.30). З наданої позивачем виписки по особовим рахункам з 03.12.2022 р. по 03.09.2024 р. вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами позивача (а.с. 31-35). З довідки-розрахунку заборгованості за вищевказаним договором вбачається, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує та має загальну заборгованість у розмірі 26 623.08 грн., яка складається із 9647.93 грн. заборгованості за основним боргом, 16 975.15 грн. заборгованості за відсотками (а.с.39). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору ( ст. 526 ЦК України). У зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку, оскільки відповідач визнав позов, його визнання позову не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 26 623.08 грн. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в договорі №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р. і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.56-57) підтверджує, що ТОВ «ФК Єврокредит» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за договором №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р., перейшло до ТОВ «ФК Єврокредит». Всупереч умовам договору №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р., відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений договір №ТDB.2021.0001.27382 від 21.09.2021 р., за умовами яких відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200.00 грн. надано договір № 1/07 від 01.07.2025 р. про надання правничої допомоги (а.с.47-50); акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12110983 від 14.08.2025 р. (а.с.51); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5817 від 04.07.2024 р. (а.с.52); ордер на надання правничої допомоги № 1414107 від 11.08.2025 р. (а.с. 53); реєстр боржників від 21.07.2025 р. (а.с.54). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не приймав, тому заявлена сума у 11 200.00 грн. є завищеною. Відповідач в письмовій заяві просив зменшити витрати на правничу допомогу (а.с.137). Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №2107 від 02.10.2025 р. про сплату судового збору загальною сумою 2 422.40 грн. (а. с.1). Враховуючи те, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в повному розмірі, яка становить 2 422.40 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved