Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Припіченка В. Ф. звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Заповіту за життя її чоловік не складав, вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Пояснила, що вищезазначене нерухоме майно перебувало у спільній власності: її [PERSON] , її чоловіка [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] , за життя її чоловіка спору щодо частки у праві спільної сумісної власності між співвласниками не було, а тому вважає, що такі частки є рівними та становлять по 1/3 частці кожному. Зазначила, що вона на момент смерті її чоловіка була зареєстрована та проживала разом з ним за вищезазначеною адресою місцезнаходження спадкового нерухомого майна, і тільки 29 січня 2025 року зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, на підставі якої було заведено спадкову справу та 19 квітня 2025 року вона звернулась на адресу Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач пояснила, що докази реєстрації її чоловіка у м. Сєвєродонецьку були втрачені через тимчасову окупацію цього населеного пункту, а вона звернулась до нотаріуса тільки після переміщення на підконтрольну Україні територію та оформлення статусу тимчасово переміщеної особи, їх зі спадкодавцем син [PERSON] спадщину після смерті спадкодавця не приймав, а тому вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування. У зв`язку з чим, вона вимушена звернутись до суду та просить: - визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становила 1/3 частку; - визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру разом з [PERSON] . Ухвалою судді від 23 травня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків, шляхом подання доказів сплати судового збору за подання цієї позовної заяви в повному обсязі. 30 травня 2025 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надавши суду докази сплати судового збору в повному обсязі. 03 червня 2025 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 03 червня 2025 року постановлено про прийняття цієї позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою було установлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги остання підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, а також відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з?явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов таких висновків. 23 серпня 1969 року [PERSON] одружився із [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище останньої було змінено на " [PERSON] ", що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи № 66/2025, наданої у відповідь на запит суду. Судом установлено, що [PERSON] та членам її родини: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14 березня 2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради на підставі розпорядження № 151 від 13 березня 2000 року, зареєстрованого в БТІ за № 374 від 27 вересня 2000 року, і наданого суду у засвідченій позивачем копії, належала квартира загальною площею 49,1 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , і наданого суду у засвідченій позивачем копії, остання розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27,8 м2, в тому числі: 1 кімната 15,9 м2, 2 кімната 11,9 м2, а також: кухні площею 7,3 м2, ванної кімнати площею 2,7 м2, вбиральні (поєднаної) площею 1,1 м2, коридору площею 7,7 м2, вбудованої шафи площею 0,6 м2. Квартира обладнана лоджією площею 1,9 м2. Загальна площа квартири становить 49,1 м2, висота приміщень 2,5 м. На підставі постанови Верховної Ради України № 3984-IX "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 вересня 2024 року, назву міста Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району Луганської області було змінено на місто Сіверськодонецьк, а також назву Сєвєродонецького району було змінено на Сіверськодонецький район. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 серпня 2011 року і наданим суду у засвідченій позивачем копії. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як установлено судом, спору між співвласниками квартири з приводу розміру часток, належних кожному з них, за життя [PERSON] у них не було. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири є рівними, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало по 1/3 частці квартири під [ADDRESS] . Разом з тим, судом установлено, що позивач [PERSON] , з 02 квітня 1988 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, виданим на ім?я позивача, а також домовою книгою для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , наданими суду в засвідчених позивачем копіях. З 04 квітня 2022 року [PERSON] , взята на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце її проживання/перебування є: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою № 1216-5000959882 від 04 квітня 2022 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] , крім позивача, був зареєстрований й спадкодавець [PERSON] , а [PERSON] , був знятий з реєстраційного обліку, що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , наданою суду в засвідченій позивачем копії. Водночас, відповідач [PERSON] , з 01 жовтня 2002 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/007286980 від 03 червня 2025 року, наданим у відповідь на запит суду. Так, 29 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Першої павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , та 19 квітня 2025 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса від 19 квітня 2025 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, через пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на вищевикладене, ураховуючи, що частки співвласників спадкового нерухомого майна були рівними, спадкодавцеві [PERSON] за життя належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] , позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті, яка прийняла спадщину, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців за законом чи заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не містять, доказів на підтвердження переходу права власності на частку спадкової квартири після смерті спадкодавця не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і за позивачем належить визнати право власності на 1/3 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved