Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованість за кредитним договором № 4769032 від 30.12.2021 р. в розмірі 54500 грн., 2 422,40 грн. судового збору та 16 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.2021 р. між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4769032, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 20000 грн., строком на 30 днів до 29.01.2022 р. , на умовах, передбачених договором та в межах встановлено кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Мілоан» не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 26.07.2024 р. між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 р. , ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 54500 грн., яка складається з 20000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 32500 грн. заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 2000 заборгованості за комісіями. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Факторинг Партнерс» змушене звернутись до суду. Ухвалою судді від 03.11.2025 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. В силу вимог пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, а також правових висновків, викладених у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні вищевказаної відмітки, відтак суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2021 р. між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4769032, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 20000 грн., строком на 30 днів до 29.01.2022 р. , на умовах, передбачених договором та в межах встановлено кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Мілоан» не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 26.07.2024 р. між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і до боржника [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 р. , ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 54500 грн., яка складається з 20000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 32500 грн. заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 2000 заборгованості за комісіями, що стверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи ( а.с.19). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Факторинг Партнерс» в сумі 54500 грн . Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення в повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2025 р., укладеного між ТзОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 90 від 01.09.2025 р., витяг з акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 р. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 16 000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, та приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 4 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: partial