Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

У вересні 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «Кредит-капітал» через свого представника адвоката Усенка М. І. звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 22.01.2024 № 100132306 у сумі 13 089 грн 43 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 100132306, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 7 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 100132306 від 22.01.2024, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Сума заборгованості відповідача становить 13 089 грн 43 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4 130 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 8 609 грн 43 коп.; прострочена заборгованість за комісією становить 350 грн. Враховуючи викладене, представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-капітал» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. 04.09.2025 суддею ухвалено відкрити провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 40). Відповідач, у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та оцінивши їх у контексті норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку про обґрунтованість позову. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви на кредит № 100132306, поданої в електронному вигляді, 22.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 100132306 (а. с. 5-12), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строк/терміни, що визначені цим Договором. Згідно з п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 грн. Відповідно до умов п. 1.3 договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 22.01.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. За п. 1.3.1 договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 06.02.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 06.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п. 1.3.2 договору). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 06.02.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 06.05.2024 (останнього дня строку кредитування) (п.1.4 договору). Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 350 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 892 грн 50 коп., які нараховуються за ставкою 0,85 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 14 490 грн, які нараховуються за ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору). За умовами п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *45. У пункті 2.3 договору визначені умови пролонгації. У Додатку № 1 до договору сторони погодили графік платежів за договором (а. с. 11). Згідно п. 6.1 договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, або у SMS повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS повідомлення для позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2 договору). Відповідно до п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані [PERSON] , зокрема: РНОКПП, адреса проживання, номер телефону. Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору використовував електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора 965002 і який був відправлений йому на номер мобільного телефону, зазначений у договорі (а. с. 12 на звороті). Аналогічні відомості містяться й у анкеті-заяві на кредит № 100132306, яка містить крім іншого, й хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 100132306 від 22.01.2024 (а. с. 13). За платіжним дорученням № 81221463 від 22.01.2024 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 7 000 грн (а. с. 14). Таким чином відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору про споживчий кредит, шляхом заповнення анкети-заяви № 100132306 про надання кредиту на сайті: tengo.ua з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором 965002, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти [NUMBER] , на яку, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 грн. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11. 2021 у справі № 234/8084/20. Факти та обставини укладення договору споживчого кредиту та отримання грошових коштів відповідачем не заперечувались та не спростовані. Отже у відповідача існують зобов`язання, що виникли з договору про споживчий кредит № 100132306 від 22.01.2024. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100132306 від 22.01.2024 станом на 11.06.2024 відповідач [PERSON] частково здійснив погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, а також сплатив комісію за пролонгацію (а. с. 14 на звороті,15). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] повністю виконав свої зобов`язання за укладеним договором. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 109-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 16 на звороті, 17-25). Відповідно до умов п. 1.2 договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до пунктів 6.2.3, 6.2.4 цього договору права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників. Відступлення прав вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. Відповідно до платіжної інструкції № 3442 від 25.06.2024 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» здійснило оплату ТОВ «Мілоан» за відступлення прав вимоги згідно з умовами Договору № 109-МЛ/Т від 25.06.2024 (а. с. 26 на звороті). Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 25.06.2024 ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-капітал» реєстр боржників кредитора від 25.06.2024, складений за формою згідно із додатком № 1 до договору. Кількість боржників: 2806 (а. с. 25 на звороті). Відповідно до наявного у справі витягу з реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги № 109-МЛ/Т від 25.06.2024 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-капітал» передане право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 100132306 від 22.01.2024 на загальну суму 13 089 грн 43 коп., в т.ч.: залишок по тілу кредиту 4 130 грн, залишок по відсотках 8 609 грн 43 коп., залишок по комісії 350 грн (а. с. 27). Відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже до позивача ТОВ «ФК «Кредит-капітал» перейшло право вимоги за договором споживчого кредиту № 100132306 від 22.01.2024 від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з договором відступлення прав вимоги №109-МЛ/Т від 25.06.2024 та після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 100132306 від 22.01.2024 станом на 20.08.2025 (а. с. 16). Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Що стосується суми нарахованих процентів, суд зазначає, що відповідно до відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100132306 (а. с. 14 на звороті, 15) відповідач [PERSON] частково сплачував тіло кредиту, проценти за кредитом та комісію за пролонгацію. При цьому нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалось ТОВ «Мілоан» межах строку кредитування, визначеного умовами договору. Отже, з відповідача підлягають стягненню нараховані відсотки за користування кредитним коштами на загальну суму 8 609 грн 43 коп. Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії за надання кредиту. Крім того, укладаючи кредитний договір від 22.01.2024, відповідач [PERSON] повинен був достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання умов кредитного договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши договір, він погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені договором, в тому числі і щодо оплати комісії за надання кредиту. Відповідно до п. 1.5.1 договору про споживчий кредит від 22.01.2024 № 100132306 комісія за надання кредиту: 350,00 грн, яка нараховується за ставкою 5,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була. За таких обставин позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Аналізуючи подані докази та надаючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом обставини, підтверджені дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, а також встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вказує, що у відповідності до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-капітал» при зверненні до суду з цим позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 18694 від 20.08.2025 (а. с. 36). Отже, зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у справі у вигляді судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп., які є належно підтвердженими. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом цієї справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 № 0107, акта наданих послуг від 20.08.2025 № Д/100), детального опису наданих послуг до акта від 20.08.2025 № Д/1000 (а. с. 30 -32). Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, суд бере до уваги такі обставини. Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved