Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 1. Позивачка 17.10.2025 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 28.01.2006 між нею та відповідачем було укладено шлюб, однак шлюбні відносини вони припинили, тому подала позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них є двоє дітей повнолітній син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 2. Вказує, що 09.10.2025 Мостиським районним судом Львівської області винесений судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі заробітку відповідача. 3. Крім цього, старший син [PERSON] , який перебуває на її утриманні, досяг повноліття та навчається на 3 курсі факультету міжнародних економічних відносин у Львівському Торгівельно-економічному університеті на денній формі навчання на платній основі з вересня 2023, проживає у гуртожитку цього навчального закладу. Вказує, що відповідач ухиляється від утримання сина. 4. Зазначає, що у зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги на придбання одягу, проживання, харчування, Зазначає, що у зв`язку з навчанням на денній формі син не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, а відтак потребує матеріальної допомоги. Вказує, що син перебуває повністю на її утриманні, а її зарплати недостатньо для утримання сина. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу для їхньої повнолітньої дитини на час навчання, так як він є здоровим,працездатним та отримує дохід. 5. Крім цього, вказує що за перший (2023-2024) рік навчання сина у Львівському Торгівельно-економічному університеті, який на цей час був ще неповнолітнім, нею було оплачено 21825 грн., а також за проживання у гуртожитку 13200 грн., а загалом 35025 грн. Доповнює, що вона особисто здійснювала оплату за навчання сина. 6. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат понесених нею як матір`ю дитини на оплату навчання та проживання в гуртожитку сина [PERSON] в розмірі - 17512 грн., а також стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який навчається, у розмірі частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 7. Представник відповідача адвокат Брухаль Т.І. 23.12.2025 подав відзив на позовну заяву, в якій вказує, що сторона відповідача визнає частково в частині задоволення позовних вимог стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, починаючи з дати відкриття провадження у справі і до досягнення дитиною 23 років за умови, що він продовжує навчання. Решта позовних вимог не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, не узгоджуються з висновками Верховного Суду в аналогічних спорах, а сама позовна заява в цій частині являється безпідставною. 8. Вказує, що судовим наказом №448/1939/25 (провадження №2-н/448/62/25) від 09.10.2025 наказано стягувати з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи 25.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що позивач одночасно має намір стягнути з відповідача сумарно 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів на обох синів і тому подав окремо заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів та окремо - позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача. Зазначає, що відповідач, враховуючи наказ Мостиського районного суду Львівської області № 438/1939/25 від 09.10.2025, на який посилається позивач та згідно якого стягнено з відповідача на користь стягувана аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, для рівномірного розподілу аліментів між дітьми, визнає позов в частині стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] у розмірі 1/6. 9. Також звертає увагу, що Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.10.2025 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем у справі №448/756/25 та таке набрало законної сили 22.11.2025, а даний позов подано позивачкою 14.10.2025, тобто до винесення судом рішення про розірвання шлюбу і до набрання даним рішенням законної сили. 10. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача половину додаткових витрат понесених у зв`язку з навчанням [PERSON] за 2023-2024 у розмірі 1 7512,50 гривень. Дані позовні вимог відповідач не визнає, оскільки відповідно до ст.60 СК України майно(кошти), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього, вважає, що оплата за освітню послугу, навчання в учбовому закладі та проживання в гуртожитку не є додатковими витратами та сплачена коштами, що згідно ст. 60 СК с майном, набутим подружжям за час шлюбу, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому рішення про навчання дитини в учбовому закладі, проживання її у гуртожитку та оплату таких послуг прийняте подружжям спільно в час перебування в шлюбі. 11. Спростовує твердження позивачки, що відповідач здоровий, працездатний, працює та має дохід, отже спроможний сплачувати належні аліменти на повнолітню дитину. Оскільки, в той же час в позовній заяві про розірвання шлюбу, що розглянута 22.10.2025 Мостиським районним судом Львівської області у справі №448/756/25, позивачка зазначила протилежне - те що відповідач зловживає алкоголем та має розлади психіки.Така поведінка позивача не є послідовною та суміжною із недобросовісною поведінкою особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, та є формою зловживання правом. 12. З огляду на наведене, просить задовольнити позов частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме до досягнення 23 років за умови, що він продовжує навчання, стягнути судовий збір, а задоволенні решти вимог відмовити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 13. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шачіна Н.М. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Шачіна Н.М.. подала заяву, в якій просила суд, розгляд справи проводити без їхньої участі, вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. 14. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що визнає позовні вимоги частково, має можливість та згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки доходу. В задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат просив відмовити, оскільки вони з позивачкою перебували в шлюбі, кошти за навчання і проживання сина були виділені з сімейного бюджету, оплачені ними спільно. 15. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 11.12.2025 на адресу суду надійшла від нього заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі 16. Ухвалою суду від 12.11.2025 відкрите провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІV. Фактичні обставини встановлені Судом 17. Сторони перебували у зареєстрованому 28.01.2006 році Відділом РАЦС Мостиського РУЮ Львівської області шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22.10.2025 у справі №448/756/25 було розірвано. 18. Від шлюбу позивач та відповідач мають синів [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] . 19. [INFO] син сторін [PERSON] досяг повноліття та на даний час навчається на третьому курсі денної форми навчання в Львівському торговельно-економічному університеті, на платній формі навчання, закінчує навчання у червні 2027 року, що підтверджується довідкою Львівського торговельно-економічного університету від 04.09.2025 №1409. 20. Згідно платіжної інструкції №0,0.3117213529.1 від 25.07.2023 позивачкою було оплачено за перший курс навчання [PERSON] 21825 гривень 00 коп. Згідно платіжної інструкції №0.0.3120159706.1 від 27.07.2023 позивачкою було оплачено за проживання у гуртожитку [PERSON] 13200 гривень 00 коп. 21. Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати до досягнення двадцяти трьох років свого повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу, а також щодо стягнення додаткових витрат на дитину. V. Застосоване законодавство 22. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 23. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 24. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 25. Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. 26. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. 27. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. 28. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 29. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 30. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 31. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 32. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. 33. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. 34. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. 35. Згідно ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. 36. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 37. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. 38. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. 39. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). 40. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом. 41. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. 42. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. 43. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 44. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 45. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. 46. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 47. Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 48. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 49. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 50. Європейський суд з прав людини (Справа «Проніна проти України» N 63566/00, §23, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. VІ. Висновок Суду 51. З`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також дослідивши матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги до завершення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. 52. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. 53. При цьому, суд зважає на те, що [PERSON] досягнув повноліття, однак продовжує навчання на денній формі та є таким, що не може в повній мірі себе матеріально забезпечувати, відтак потребує матеріальної допомоги батьків, як матері, так і батька, оскільки самій матері матеріально утримувати сина є непосильно. Форма навчання сина є денною, що призводить до неможливості його офіційно працювати та отримувати доходи. 54. Також, суд вважає, що відповідач має змогу надавати майнову допомогу повнолітньому [PERSON] , який продовжує навчання. Такий висновок суду обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять. 55. Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи, виходячи з принципу справедливості та розумності, та можливостей відповідача, а також враховуючи, що ним сплачують аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON] в розмірі частки його доходу,Суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання підлягають задоволенню частково, а саме суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у зв`язку з продовженням навчанням у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 17.10.2025 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 56. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому, заявленому позивачкою розмірі 1/4, оскільки позивачем не надано доказів наявності у відповідача такого доходу, який би був достатній для сплати аліментів у вказаному нею розмірі, враховуючи обов`язок позивача довести позовні вимоги і обставини, на які позивач посилається. 57. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, буде розумним, достатнім і відповідатиме його інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. 58. Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання позивача, по справі не встановлено. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину за 2023-2024 роки 59. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 60. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). 61. Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. 62. Виходячи із змісту статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. 63. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 64. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. 65. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 66. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 17.10.2025 позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення половини додаткових витрат понесених нею за навчання та проживання у гуртожитку сина за період 2023-2024. Встановлено, що дані витрати були здійснені у зв`язку із навчанням сина, та регулюються ст. 199 СК України як обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, як зазначає позивачка. Крім того, позивачка не надала доказів, що відповідач ухилявся від сплати даних витрат та що їхній син перебував на її самостійному утриманні в цей період. 67. З огляду на наведене, оскільки позивачка [PERSON] , заявляючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат не надала суду будь-яких доказів в розумінні положень ст.76 ЦПК України про те, що нею дійсно вживались конкретні заходи щодо одержання від відповідача [PERSON] додаткових витрат, але останній ухилявся від їх надання (офіційного звернення до відповідача з питання стягнення додаткових витрат), та не надала доказів, що їхній син перебував на її самостійному утриманні в цей період, оскільки до 22.10.2025 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за таких умов вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат за 2023-2024 не підлягають до задоволення. VIІ. Судові витрати 68. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 69. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. 70. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 71. Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 коп.

Outcome: partial