Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтував тим, що 28.07.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №26941-07/2024, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу фінансовий кредит у розмірі 11000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 23.12.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №23122024: ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», вт.ч. [PERSON] за кредитним договором №26941-07/2024 від 28.07.2024. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 31350,00 грн,з них: 11000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14850,00 грн - заборгованість за відсотками, 5500,00 грн - заборгованість за штрафом., яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Рух справи та процесуальні рішення 27.05.2025 позовна заява надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва та була передана на розгляд судді. Ухвалою судді від 16.06.2025 справа передана за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, куди надійшла 25.09.2025 та була передана на розгляд судді. Ухвалою судді від 26.09.2025 справа передана за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області, куди надійшла 11.11.2025 та була передана на розгляд судді. Ухвалою суду від 11.11.2025 у справі відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Задоволено клопотання позивача про витребування у АТ «А-Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Витребувана інформація надійшла до суду 24.11.2025. Відзиву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що 28.07.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №26941-07/2024, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 11000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (зі сплатою процентів 1,50 % на строк 120 днів по 24.11.2025), а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Даний договір підписаний електронним підписом позичальника W2914, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 26941-07/2024 від 28.07.2024, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп». Акцепт договору позичальником (підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) W2914, час відправки ідентифікатора позичальнику 28.07.2024 10:13:00, номер телефону на який відправлено ідентифікатор 380637370726. З листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ ДОРУЧЕННЯ» вбачається, що між Товариством та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку ФК-П-2022/02-3 від 2022-02-22. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», 28-07-2024 10:15:10 на суму 11000,00 грн, на картку отримувача № [NUMBER] . 23.12.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 23122024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включно і до відповідача за кредитним договором № 26941-07/2024 від 28.07.2024. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 заборгованість [PERSON] за договором кредиту №26941-07/2024 від 28.07.2024 становить 31 350,00 грн, з яких: 11000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14850,00 грн - заборгованість за відсотками та 5500,00 грн. - заборгованість за штрафами. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №26941-07/2024 від 28.07.2024 за період з 28.07.2024 по 23.12.2024 заборгованість [PERSON] за договором кредиту №26941-07/2024 від 28.07.2024 становить 31 350,00 грн., з них: 11000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14850,00 грн - заборгованість за відсотками; 5500,00 грн - заборгованість за штрафами. 20.05.2025 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направило на ім`я [PERSON] досудову вимогу, якою повідомило боржника про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та про обов`язок боржника сплатити заборгованість в сумі 31 350,00 грн на рахунок ТОВ "Фінансова Компанія «Кредит- Капітал». Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у відповідача наявна заборгованість у розмірі 31350,00 грн, з яких: 11000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14850 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 5500 грн - заборгованість за штрафами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, докази відсутності заборгованості ним суду не подані. Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України. Відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписав договір, акцептувавши пропозиції товариства, тобто, договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, 28.07.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 26941-07/2024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом п. п. 10, 11ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», вбачається що між Товариством та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку ФК-П-2022/02-3 від 2022-02-22. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», 28-07-2024 10:15:10 на суму 11000,00 грн, на картку отримувача № [NUMBER] . З наданої на виконання ухвали суду інформації АТ «Абанк» вбачається, що на картковий рахунок [PERSON] 28.07.2024 зараховано 11000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 23.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (кредитор) укладено Договір факторингу № 23122024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № 26941-07/2024 від 28.07.2024. Відповідно до п. 1.4 цього договору право вимоги переходить до фактора з моменту набрання чинності даним Договором, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з п. п. 7.1, 7.2 цього договору, фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 3418567,77 грн без ПДВ. Фактор здійснює оплату Клієнту суму фінансування шляхом перерахування коштів, у розмірі, що вказані в п. 7.1 цього Договору на рахунок, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання Сторонами Договору. Факт оплати при здійснення відступлення права вимоги підтверджується платіжним дорученням № 9471 від 23.12.2024. Крім того, сторонами договору факторингу підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 23.12.2024 до Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024. Тобто ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №26941-07/2024 від 28.07.2024, загальна сума заборгованості 31 350,00 грн, з яких: 11000,00 грн - сума основного боргу за кредитом,14850 грн - сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн - сума заборгованості за штрафами. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 в справі № 2-2035/11 виснував, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1383/2010 зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно статей 526,530,536,629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконала свого зобов`язання, платежів для погашення заборгованості не здійснила ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ні на рахунки первісного кредитора ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у неї наявна заборгованість у розмірі 31 350,00 грн, з яких: 11000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14850,00 грн - заборгованість за відсотками та 5500 грн - заборгованість за штрафами. Зазначена сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надала як і власного контррозрахунку. При цьому суд звертає увагу, що розмір відсотків визначений відповідно до умов договору. Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору в частині нарахованої заборгованості за штрафом в сумі 5500,00 грн з таких підстав. Положеннями п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час. Враховуючи те, що на підставі кредитного договору №12431-09/2024 від 10.09.2024 штрафи нараховано в період дії воєнного стану в України, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказані суми підлягали списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому заявлена вимога про їх стягнення є неправомірною. Таким чином, враховуючи наведені вище положення договору та законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №26941-07/2024 від 28.07.2024 у сумі 25850,00 грн., з яких: 11000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 14850,00 грн -, заборгованість за відсотками. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 997,51 грн (25850,00 грн. (розмір задоволеного позову) х 2 422,40 грн (розмір сплаченого позивачем судового збору): 31350,00 грн. (ціна пред`явленого позову)). Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмір 7000 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви, серед іншого, долучено копії: договору № 0103 від 01.03.2024 про надання правової (правничої) допомоги, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Апологет», замовлення до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.04.2025 та детального опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 09.05.2025, згідно із якими додаткова фіксована винагорода об`єднання за проведення консультації з клієнтом, ознайомленням з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції клієнта у справі, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта та подання заяви до суду від імені клієнта складає 7 000 грн. У детальному описі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 09.05.2025 зазначено детальний обсяг наданих послуг з надання правової допомоги щодо підготовки та направлення позову, стягнення заборгованості з відповідача: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором 0 год. 30 хв.; ознайомленням з матеріалами кредитної справи 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції клієнта у справі 0 год. 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта подання заяви до суду від імені клієнта 3 год. 30 хв. Усього 6 год. 30 хв. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги (всього 6 годин 30 хвилин), обсягом наданих адвокатських послуг, частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial