Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №00-9833646 від 27 червня 2024 року в розмірі 23923,50 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір №00-9833646 на суму 10350,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач вказує, що відповідачка погодилася з істотними умовами кредитного договору, а саме: із сумою кредиту, строком надання кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розміру та типу процентної ставки, підписавши його шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 47163. Відразу після вчинених дій відповідача, 27 червня 2024 року, ТОВ «Макс Кредит» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі онлайн», на платіжну картку відповідача [NUMBER]. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників б/н від 20 січня 2025 року до договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року та акту приймання - передачі реєстру боржників б/н від 20 січня 2025 року, ТОВ ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9833646 від 27 червня 2024 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 23923, 50 грн, з яких: 10350,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 13573,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано додаткові докази. Відповідачка правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідачка подала до суду заяву та просила визнати дії позивача зловживанням процесуальними правами та залишити без розгляду позовну заяву ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи це тим, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа щодо того самого відповідача, з тим самим предметом і з тих самих підстав, про що свідчить ухвала суду від 29 жовтня 2025 року (справа № 127/32679/25). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 27 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №00-9833646 у формі електронного документа з використанням електронного цифрового підпису на сайті https://lehko.credit. Згідно п. п. 1.1 - 1.3 Розділу 1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконувати інші обов`язки, передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) 9000,00 грн. Тип кредиту - кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) на споживчі цілі. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 22 червня 2025 року згідно умов пункту 3,5 цього договору. Пунктами 1.4 - 1.7.1, 1.8-1.9 договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснити оплату нарахованих процентів в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 22 липня 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати протягом строку кредитування. Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. У разі, якщо позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим договором продовжують нараховуватись згідно умов цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 цього договору. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 1350,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах визначених п. 3.5 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі наявності) дорівнює 1,5%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 9115,87 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього договору становить 57330,00 грн. Згідно п. 1.15 договору, у позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Відповідно до п.2.8 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту - 27 червня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 9000, 00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на щоденній основі, починаючи з дати перерахування коштів у розмірі суми кредиту з поточного рахунку кредитодавця до дня фактичного повного повернення кредиту протягом строку дії кредитної лінії. Нарахування комісії здійснюється одноразово в момент укладання договору. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається день повернення кредиту (крім випадку, фактичного повернення кредиту в дату, яка не відповідає дню повернення кредиту). Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом та оплачуються згідно умов пункту 1.4 цього Договору (п. 3.1-3.3 договору). Сторонами договору також було погоджено та підписано графік платежів, який є невід`ємною частиною договору, та яким було встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту, визначено загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку. До відома [PERSON] доведено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором «50864». [PERSON] була ідентифікована ТОВ «Макс Кредит» та підписала договір кредитної лінії №00-9833646 від 27 червня 2024 року за допомогою електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «47163», направленого 27 червня 2024 року на номер телефону [PERSON] - [NUMBER] . Тобто сторони договору 27 червня 2024 року уклали договір кредитної лінії №00-9833646 та дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 06 лютого 2025 року № 172/02, 27 червня 2024 року було успішно проведено транзакцію через систему «Platon» на суму 9000,00 грн на картку [NUMBER] . Вказана обставини також підтверджується переліком позичальників з даними про транзакції щодо яких запитується інформація. Позивач вказує на неналежне виконання позичальником умов договору. Із детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», слідує, що станом на 20 січня 2025 року заборгованість складає 23923,50 грн, з яких: 9000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 13573,50 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 1350,00 грн - сума заборгованості за нарахованою комісією. 20 січня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Макс Кредит» суму фінансування, а останній зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід відбувається у дату відступлення прав вимоги (п.2.3, 2.4 договору). Відповідно до п.2.1, 3.1 договору в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі 1706420,54 грн без ПДВ на банківський рахунок [NUMBER] в АТ "ОТП БАНК", МФО банка 300528, код ЄДРПОУ клієнта 42806643 протягом 30 банківських робочих днів від дати підписання договору. Оплата суми фінансування за даним договором факторингу підтверджується в повному обсязі наступними платіжними інструкціями №2 від 31 січня 2025 року та № 1 від 27 січня 2025 року. Реєстр боржників до договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року містить інформацію про кредитний договір №00-9833646 від 27 червня 2024 року, укладений з [PERSON] із загальною сумою заборгованості в розмірі 23923,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10350,50 грн, заборгованість за процентами -13573,50 грн. 20 січня 2025 року між сторонами вказаного договору факторингу підписаний та скріплений печатками акт приймання-передачі до договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року. Тобто, ТОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9833646 від 27 червня 2024 року, наданого позивачем, слідує, що станом на 01 жовтня 2025 року заборгованість складає 23923,50 грн, з яких: 10350,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13573,50 грн - прострочена заборгованість за процентами. Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем кредиту за договором кредитної лінії № 00-9833646 від 27 червня 2024 року в сумі 9000,00 гривень. Позивач же просить стягнути заборгованість в сумі 23923,50 грн, з яких: 10350,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13573,50 грн - прострочена заборгованість за процентами. Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту». Так, п. 1.5 вищевказаного кредитного договору визначено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 1350,00 гривень, які позичальник зобов`язаний сплатити на умовах визначених пунктом 3.5 цього договору. Слід відмітити, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Однак, суд звертає увагу, що комісія - це плата за послуги, пов`язані, в даному випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб. Тобто, правова природа комісії і тіла кредиту є різною. Зі змісту позовних вимог слідує, що сума заборгованості за комісією за надання кредиту, визначена саме як заборгованість по тілу кредиту. Водночас судом установлено, що тіло кредиту становить 9000,00 грн, а з вимогами про стягнення комісії позивач не звертався, а тому підстави стягнення заборгованості за комісією не є предметом спору. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 9000,00 грн. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Позивач здійснював нарахування процентів, застосувавши денну процентну ставку в розмірі 1,5 % на підставі п. 1.7.1 договору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20, яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Враховуючи вказану позицію, а також норми Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає за можливе визначити розмір заборгованості по процентам, які підлягають стягненню з відповідача. Так, суд враховує, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Договір кредитної лінії №00-9833646 було укладено між сторонами у справі 27 червня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом та відповідно після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» та сторони договору з урахуванням вказаних положень на дату укладення договору встановили денну процентну ставку 1,50 %, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про нікчемність цієї умови. Однак позивач при проведені розрахунку заборгованості по процентам не врахував змін розміру денної процентної ставки, що визначена вказаним законом. Суд відмічає, що за період до 20 серпня 2024 року позивач правомірно здійснив нарахування процентів за стандартною денною процентною ставкою 1,45 %, визначеною умовами договору, в межах визначеного законом максимального розміру денної процентної ставки 1,5%. Проте, починаючи із 20 серпня 2024 року позивач мав право нараховувати проценти не вище встановленого максимального розміру 1%. В цей же час позивач продовжував здійснювати нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,45 %, визначеною у договорі, що не відповідає викладеним вище нормам Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на вказане, суд вважає за необхідне провести перерахунок прострочених процентів за користування кредитом, з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Так, з 27 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року (54 дні) нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 1,45% на підставі п. 1.5.1 договору, а з 20 серпня 2024 року до 31 жовтня 2024 року (73 дні) - 1% відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», що становить 13617,00 грн (7047,00 +6570,00). Разом з тим, 15 серпня 2024 року відповідач внесла 3000,00 грн на погашення кредитної заборгованості, які були зараховані на погашення штрафних санкцій. Однак, відповідно до п. 6.4.1 договору у випадку встановленому законодавством України обмежень (заборон/мораторії) на нарахування штрафних санкцій - штраф протягом періоду дії такого обмеження (заборон/мораторію) не нараховується та позичальником не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування відповідних законодавчих обмежень (заборон/мораторіїв), В той же час, відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває і на момент розгляду справи. Тобто, відсутні підстави для списання внесених відповідачем коштів в сумі 3000,00 грн. на штрафні санкції. Таким чином, заборгованість за процентами за період з 27 червня 2024 року по 31 жовтня 2024 року становить 10617,00 грн (13617,00 - 3000,00). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії №00-9833646 від 27 червня 2024 року в розмірі 19617,00 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 10617,00 грн - заборгованість за процентами. Що стосується тверджень відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами у зв`язку з тим, що останній уже звертався до суду з аналогічними вимогами до відповідача, на підтвердження чого надано ухвалу суду від 29 жовтня 2025 року, суд оцінює їх критично, оскільки з відомостей, що містяться в Автоматизованій системі документообігу Вінницького міського суду Вінницької області, слідує, що на розгляді у Вінницькому міському суду Вінницької області (суддя Жмудь О.О.) перебуває справа №127/32679/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, предметом розгляду якої є інший кредитний договір, а саме договір кредитної лінії №00-9833507 від 27 червня 2024 року, укладений між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] . Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1986,34 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial