Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , від імені яких діє представник адвокат Романюк Ольга Петрівна, звернулися в суд з позовом до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту із нерухомого майна. В позовній заяві представник зазначила, що позивачі [PERSON] та [PERSON] уклали та зареєстрували договір купівлі-продажу житлового будинку одноквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу викладений на бланку нотаріальних дій серії ВАМ №863807, який зареєстровано державним нотаріусом Дуйчак Т.А. в реєстрі за №3- 1076. У пункті 8 договору зазначено, що відсутність заборони відчуження будинку підтверджується довідкою, виданою державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори від 11 серпня 2003 року №836450-3194. При зверненні позивачами до нотаріуса для оформлення договору спадкування даного будинку на свою доньку дізналися про те, що даний будинок знаходиться під арештом, так як згідно з виконавчими листами від 17.05.2010 року №2-858 та від 06.08.2012 року №711/5843/2012, за попередніми власниками - [PERSON] та [PERSON] є борг. Представник зазначає, що згідно реєстраційного посвідчення Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації в реєстрову книгу №16 за реєстром № 2126 від 15 серпня 2003 року житловий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по частині за кожним. Позивачами подано заяву до Тячівського районного відділу ДВС з проханням зняти арешт з майна боржників [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] за виконавчими листами від 17.05.2010 року №2-858 та від 06.08.2012 року № 11/5843/2012, так як даний житловий будинок проданий у 2003 року, тобто вже з 2003 року зазначені боржники жодного відношення до даного будинку не мають, а, отже накладений арешт на вищевказаний будинок має бути скасований у повному обсязі, про що винести постанову, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про арешт нерухомого майна: 10090153, дата та час реєстрації: 29 липня 2010 року, підстава для накладення арешту: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 28 липня 2010 року, ВП № 20156489, видавник ВДВС Тячівського району; №10090169, дата та час реєстрації: 29 липня 2010 року, підстава для накладення арешту: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 28 липня 2010 року, ВП №20156108, видавник ВДВС Тячівського району. Згідно відповіді Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі від 08 серпня 2025 року за №60330 відповідно до інформаційних довідок сформованих з бази даних АСВП (ВП-спецрозділ) по ВП 20156108 та 20456489 встановлено, що арешти накладено відповідно до виконавчих документів, які було пред`явлено до виконання та адресу, яку було зазначено у документах: виконавчих листах №2/858 від 17.05.2010 року відносно боржників [PERSON] та [PERSON] . У листі зазначено про те, що законних підстав щодо зняття арешту з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] в межах виконавчого провадження №20156489 та 20156108 з примусового виконання виконавчих листів №2/858 від 17.05.2010 року, виданих Тячівським районним судом відносно боржників [PERSON] та [PERSON] у Тячівському відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області не має. Також, начальником відділу зазначено про те, що відповідно до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знято за рішенням суду. Просить суд, скасувати арешт, обтяження, заборону нерухомого майна, а саме: 1) на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] , власниками якого є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10090153, зареєстровано: 29.07.2010 року 18:54:41 за №10090153 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВІІ 20156489, 28.07.2010 р., відділ ДВС Тячівського РУЮ; об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду; інша причина відсутності коду, [ADDRESS] , у виконавчому документі не вказано ідентифікаційний код; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, код: 34982020, 90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н, м. Тячів, вул. Лазівська, 2, тел. (03134) 2-22-14; 2) на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] . Тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10090169. Зареєстровано: 29.07.2010 року 18:57:11 за №10090169 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП 20156108, 28.07.2010 Відділ ДВС Тячівського РУЮ; об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду: [ADDRESS] , у виконавчому документі не вказано ідентифікаційний код, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, код: 34982020, 90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н, м. Тячів, вул. Лазівська, 2, тел. (03134) 2-22-14. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Романюк О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викидані в позовній заяві обставини, та просить позов задовольнити. Представник Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 2003 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори в реєстрі за №3-1076. Згідно реєстраційного посвідчення Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації від 15 серпня 2003 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по частині за кожним, про що зроблено запис в реєстрову книгу №16 за реєстром №1226. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 липня 2025 року №435580391 за параметрами запиту « [ADDRESS] », вбачається, що містяться два типи обтяженняна житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] : 1) тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10090153, зареєстровано: 29.07.2010 року 18:54:41 за №10090153 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВІІ 20156489, 28.07.2010 р., відділ ДВС Тячівського РУЮ; об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду; інша причина відсутності коду, [ADDRESS] , у виконавчому документі не вказано ідентифікаційний код; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, код: 34982020, 90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н, м. Тячів, вул. Лазівська, 2, тел. (03134) 2-22-14; 2) тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10090169, зареєстровано: 29.07.2010 року 18:57:11 за №10090169 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 46, (0312) 61-92-55, 61-24-71, 61-92-44, 61-92-11, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП 20156108, 28.07.2010, Відділ ДВС Тячівського РУЮ; об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду: [ADDRESS] , у виконавчому документі не вказано ідентифікаційний код, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, код: 34982020, 90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н, м. Тячів, вул. Лазівська, 2, тел. (03134) 2-22-14. Згідно письмового листа начальника Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі від 08 серпня 2025 року №60330 з доданими Витягами з ВП-спецрозділів згідно баз даних АСВП ВП «Спецпідрозділ» на виконанні у Тячівському відділі ДВС у Тячівському районі перебувало виконавче провадження №20156489 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області 17 травня 2010 року в справі №2-858 щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь «Райфайзенбанк Аваль» 29482,91 гривень заборгованості та виконавче провадження №20156108 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області 17 травня 2010 року в справі №2-858 щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь «Райфайзенбанк Аваль» 29482,91 гривень заборгованості, в межах яких державним виконавцем 28 липня 2010 року було накладено арешт на все рухому та нерухоме майно боржників [PERSON] та [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] . 30 серпня 2010 року державним виконавцем вказані виконавчі документи були повернуті стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення. Згідно постанови державного виконавця Тячівського відділу ДВС від 28 листопада 2017 року виконавчий документ, виданий Тячівським районним судом Закарпатської області 06 серпня 2012 року в справі №711/5843/2012 щодо стягнення з [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 33254,98 гривень заборгованості повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника [PERSON] майна на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості. Згідно постанови державного виконавця Тячівського відділу ДВС від 31 березня 2020 року виконавчий документ, виданий Тячівським районним судом Закарпатської області 06 серпня 2012 року в справі №711/5843/2012 щодо стягнення з [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 33587,53 гривень заборгованості повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника [PERSON] майна на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що власниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , право власності на який за ними зареєстровано, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 2003 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори в реєстрі за №3-1076 та реєстраційним посвідченням Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації від 15 серпня 2003 року. Згідно досліджених в судовому засіданні письмових доказів боржники [PERSON] та [PERSON] не є власниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на який відповідачем Тячівським відділом державної виконавчої служби у Тячівському районі Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України накладено арешт. Відтак, відомості про обтяження вказаного житлового будинку, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно арешту накладених на підставі постанов Тячівського районного відділу ДВС про арешт майна боржників та оголошення заборони відчуження від 28 липня 2010 року у виконавчих провадженнях №20156489 та №20156108 порушують права позивачів, власників житлового будинку, щодо користування і розпорядження своєю власністю, які гарантовані йому Конституцією України. Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд вважає, що наявність незнятого арешту на житловий будинок перешкоджає дійсним власникам [PERSON] та [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому воно підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту та задоволення позовних вимог. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved