Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.10.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 7 244,54 грн., судового збору та витрат на правничу допомогу у розмір 3 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 16.05.2021 року між ТОВ «ФК «Комбі» та [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено договір про надання кредиту № 3236619660-027055 у формі електронного документу, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1 500 грн., строком дії на 14 днів, тобто до 29.05.2021 року, зі сплатою відсотків. Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, не сплачує кредит та відсотки за користування ним, станом на день подання заяви у нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 244,54 грн, яка складається з: 1 500,00 грн заборгованості за кредитом та 5 744,54 грн відсотків за користування кредитом. Матеріали позову суддя отримала 10.10.2025 року. Ухвалою суду від 10.10.2025 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06.11.2025 року. До суду 22.10.2025 року від представника [PERSON] адвокат Ключенкової Х.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити у задоволені позовних. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до п.1.3 розділу І Договору №3236619660-027055 від 16 травня 2021 року кредит надається строком на 14 днів від дати отримання кредиту Позичальником. Згідно з довідкою від 04.11.2024 року (яка надана Позивачем) кошти в розмірі 1 500 грн. 00 коп. на рахунок Відповідача надійшли 16.05.2021 року. Тому з вищенаведеного вбачається, що дата повернення кредиту та процентів за користування кредитом 30.05.2021 року. На підставі вищезазначеного, вважає, що дані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Комбі» не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність. Крім того Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Не доведення Позивачем наявності та розміру заборгованості, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, підстави для стягнення з Відповідача заборгованості за вказаним вище договором відсутні. Розгляд справи відкладено на 08.12.2025 року. До суду 12.11.2025 року від представника ТОВ «ФК «Комбі» - Коротнян П.В. надійшли додаткові прояснення, відповідно до яких строки позовної давності не застосовувались у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 (тобто, більше 5 років). Позивач просить стягнути з Відповідача були нараховані згідно умов Договору та положень ЦК України до 24 лютого 2022 року, адже вже з 26.08.2021 року жодних додаткових штрафних санкцій або відсотків за користування коштами нараховано Відповідачем не було. Позивачем разом з позовною заявою було подано повний перелік всіх необхідних доказів, що підтверджують всі обставини, які підлягають доведенню по даній категорії справ, натомість Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених ним у відзиві заперечень. Відповідач в своєму відзиві не заперечує ні наявність такої заборгованості вже більше 4 років, ні факт отримання кредитних коштів від Позивача, втім намагається уникнути відповідальності за порушення умов кредитного договору, що на думку Позивача є зловживанням своїми процесуальними правами. Розгляд справи відкладено на 23.12.2025 року. У судове засідання 23.12.2025 року з`явився представник ТОВ «ФК «Комбі» - Кортнян П.В., позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, також просив стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. [PERSON] та її представник про причини неявки суд не повідомили. По справі оголошено про перехід до стадії проголошення рішення, орієнтовний час проголошення 26.12.2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Судом встановлено, що 16.05.2021 року між ТОВ «ФК «Комбі» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту № 3236619660-027055 у формі електронного документ, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису код СМС 6itZQN. Згідно п. 1.1. Договору, За цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальнику кредит без конкретної споживчої мети (вирішення власних фінансових питань) у зворотне, строкове та платне користування (надалі за текстом Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування кредитом та інші платежі нараховані відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «КОМБІ» (далі- Правила). Згідно п. 1.2. Договору, Сума кредиту (загальний розмір наданого кредиту) складає 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок.) гривень. Кредит надається у національній грошовій одиниці України гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника дані про який збережені в його Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Згідно п. 1.3. Договору, Кредит надається строком на 14 днів від дати отримання кредиту Позичальником. Цей період є Узгодженим у розумінні Правил і може бути продовжений (пролонгований) Сторонами відповідно до Правил та розділу 4 Договору. Згідно п. 1.4. Договору, Базова процентна ставка становить 1.99 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, що є 726.35 (сімсот двадцять шість) процентів річних. Згідно п. 1.5. Договору, Індивідуальна процента ставка становить 1.9701 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, що є 719.0865 (сімсот дев`ятнадцять) процентів річних. Згідно п. 1.6. Договору, За користування Кредитом протягом Узгодженого періоду, Позичальник зобов`язаний сплачувати Товариству проценти, нарахування яких здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою. Згідно п. 1.7. Договору, У випадку користування Кредитом після закінчення Узгодженого періоду без вчинення Пролонгації у порядку, передбаченому розділом 4 Договору та без своєчасної оплати відповідних процентів, передбачених даним Договором, починають діяти наступні умови: п. 1.7.1. умови щодо нарахування процентів за Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Узгодженого періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Індивідуальною процентною ставкою за весь строк користування Кредитом протягом Узгодженого періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Узгодженого періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Узгодженого періоду, з урахуванням всіх продовжень строку Узгодженого періоду на умовах розділу 4 цього Договору; п. 1.7.2. починають діяти умови передбачені п. 10.3 цього Договору. Згідно п. 1.8. Договору, Проценти, в розмірі визначеному Договором, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником. Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит та нараховані проценти не пізніше терміну передбаченого Договором. Згідно п. 1.9. Договору, Попередній розрахунок сукупної вартості Кредиту за Індивідуальною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.3. цього Договору, наведено в Графіку розрахунків, що є Додатком № 1 до цього Договору. Сторони погодили що Товариство, по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі продовження строку надання Кредиту, надає Позичальнику та регулярно оновлює Графік розрахунків на період продовження строку надання кредиту, з відповідним корегуванням терміну платежу, шляхом відображення такої інформації в Особистому кабінеті Позичальника. Згідно п. 7.1. Договору, Строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.3 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених розділом 4 та п. 10.3. Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання. Згідно п. 10.3. Договору, Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Узгодженого періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: п. 10.3.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Узгодженого періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 60 (шістдесят) календарних днів від дати закінчення Узгодженого періоду; п. 10.3.2. з наступного дня після закінчення Узгодженого періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Товариству проценти з розрахунку 1456.35 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) процентів річних, що становить 3.99 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно п. 10.4. Договору, Проценти, в розмірі визначеному в пп. 1.5., 10.3.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником. З розрахунку заборгованості за договором № 3236619660-027055 від 16.05.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Комбі» та [PERSON] , вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 26.05.2025 року становить 7 244,54 грн, з яких: - 1 500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 5 330,83 грн. заборгованість за відсотками. Доказів на користь того, що відповідачкою була погашена заборгованість, до суду надано не було. Договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо:- його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;- воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку;- він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно положень ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є на думку позивача порушенням законних інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного первинного документу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на зазначені [PERSON] реквізити платіжної картки, а також фактичне користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 755/2284/16-ц. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 року по справі № 219/1704/17. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті. Щодо клопотання сторони відповідачки про застосування стоків позовної давності. Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Аналіз змісту ст.ст. 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. За висновками ВП ВС Постанова від 02.07.2025 року (справа № 903/602/24) стягнення інфляційних витрат без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим, якщо позовна давність не сплила станом на 02.04.2020 року. Якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020 року (дата набрання чинності Законом про продовження строків під час карантину), то строк звернення до суду було: - спочатку продовжено на період дії карантину до 30 червня 2023 року; - надалі продовжено на період дії воєнного стану до 29 січня 2024 року; - з 30 січня 2024 року перебіг строку зупинено на період дії воєнного стану. - з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Законодавець запровадив захист для позичальників у кредитних і позикових відносинах через встановлення спеціального мораторію. Отже позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed