Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 80 238,62 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 січня 2022 року о 07:00 год., водій [PERSON] (відповідач), керуючи автомобілем «MAZDA 3», днз. [NUMBER] , по вул. В. Стуса, 8 в м. Вишневе, Бучанського району, Київської області, при виїзді на перехрестя з вул. В. Стуса не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (позивач), який рухався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобі. При зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/1646/22 від 21.02.2022 року (яка набрала законної сили), [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, що встановлено рішенням суду, був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , яким позивач користується на достатній правовій підставі, а саме власник транспортного засобу передав у користування його позивачу, який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до Звіту № 03-01/02 від 01.02.2022 року, про незалежну оцінку, вартість матеріального збитку заподіяного у результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , складає 80 238,62 гривень. Звіт складено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», свідоцтво № 3073803 від 16.06.2005, видане Фондом державного майна України; сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 624/20 від 17.08.2020. Витрати по відновленню аварійних пошкоджень транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , які виникли в наслідок ДТП, поніс безпосередньо позивач. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі позивачу. На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 80 238,62 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2023 року (суддя Волчко А.Я.) відкрито загально позовне провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 2021 від 06.11.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/15414/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/15414/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та призначено підготовче судове засідання. Сторони у судове засідання 21.07.2025 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач про розгляд справи сповіщався завчасно і належним чином. Відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2передбачено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що 24 січня 2022 року о 07:00 год., водій [PERSON] (відповідач), керуючи автомобілем «MAZDA 3», днз. [NUMBER] , по вул. В. Стуса, 8 в м. Вишневе, Бучанського району, Київської області, при виїзді на перехрестя з вул. В. Стуса не надав переваги в русі автомобілю «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (позивач), який рухався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобі. При зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/1646/22 від 21.02.2022 року (яка набрала законної сили), [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, що встановлено рішенням суду, був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , яким позивач користується на достатній правовій підставі, а саме власник транспортного засобу передав у користування його позивачу, який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до Звіту № 03-01/02 від 01.02.2022 року, про незалежну оцінку, вартість матеріального збитку заподіяного у результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , складає 80 238,62 гривень. Звіт складено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», свідоцтво № 3073803 від 16.06.2005, видане Фондом державного майна України; сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 624/20 від 17.08.2020. Витрати по відновленню аварійних пошкоджень транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , які виникли в наслідок ДТП, поніс безпосередньо позивач. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі позивачу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. За наявності вини всіх володільців автомобілів розмір відшкодування суд визначає у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, зокрема залежно від ступеня вини кожного володільця (п.51 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80 цс 19). Отже, суд наділений необхідними повноваженнями для встановлення ступеня вини учасників ДТП та визначення розміру відшкодування, що підлягає стягненню з кожного з них. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено судом відповідно до Звіту № 03-01/02 від 01.02.2022 року, про незалежну оцінку, вартість матеріального збитку заподіяного у результаті аварійних пошкоджень транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Passat», днз. [NUMBER] , складає 80 238,62 гривень Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved