Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 17.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №4750569, за умовами якого ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит у розмірі 5000 грн., строком на 30 днів зі сплатою 1,25% на день та сплатою одноразової комісії у сумі 550 грн. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення права вимоги №07Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Згідно із реєстром прав вимоги від 13.09.2021 року до договору відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 17.05.2021 року №4750569. Ухвалою судді Калинопільського районного суду Черкаської області від 27.10.2025 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.11.2025 року від представника відповідача Михайлюк А.Р. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, відповідач не визнає позовні вимоги оскільки відсутні докази укладення кредитного договору та перерахунку кредитних коштів на рахунок відповідача [PERSON] . Зазначає, що до позовної заяви на підтвердження перерахунку коштів по Договору № 4750569 від 17.05.2021 р. відповідачу долучено копію платіжного доручення №46469038 від 17.05.2021 р., підписаного невідомою особою скріплене печаткою ТОВ «МІЛОАН» про нібито перерахування коштів на картку № [NUMBER] , без зазначення картки отримувача, та яке не містить відомостей про фактичне проведення фінансовою установою відповідного платежу. Вказує щодо неправомірності нарахованих відсотків за Договором поза межами строку його дії (строку кредитування) та відсутність в матеріалах справи доказів пролонгації кредитного договору. У відзиві також зазначено, що відповідач є військовослужбовцем, а тому звільнений від нарахування відсотків за користування кредитом згідно з частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Представник відповідача просить суд відмовити в позові та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу 12000 грн. 24.11.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого, представник не погоджуючись із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, просив суд задовольнити позовні вимогу у повному обсязі. 01.12.2025 року від представника позивача надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив. Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі, судом було ухвалено здійснити розгляд справи 09.01.2026 року в порядку письмового провадження на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.05.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», відповідач [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту № 4750569. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 4750569 від 17.05.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». Відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 5000,00 грн.; строк користуванням кредитом 30 днів; дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 16.06.2021 року; комісія за надання кредиту 550,00 грн.; проценти за користування кредитом 1875,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.п. 6.1 Договору про споживчий кредит №4750569 від 17.05.2021 року даний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. [PERSON] пройшов ідентифікацію. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Також, 17.05.2021 року відповідач ознайомився з графіком платежів за договором та паспортом споживчого кредиту від ТОВ «Мілоан» № 4750569. Грошові кошти у сумі 5000,00 грн. були зараховані ТОВ «Мілоан» 17.05.2021 року на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №46469038. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, судом встановлено, що 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про споживчий кредит №4750569 від 17.05.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу №07Т від 17.05.2021 року [PERSON] є боржником за кредитним договором №4750569 від 17.05.2021 року, загальна сума заборгованості становить 22425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16875,00 грн. - заборгованість за відсотками та 550,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до [PERSON] з вимогою про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. 530, 512, 516 ЦК України. Проте, відповідачем залишено вимогу позивача без задоволення. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4750569, [PERSON] має заборгованість в розмірі 22425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16875,00 грн. - заборгованість за відсотками та 550,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 виснував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі досліджених доказів суд встановив, що ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором замість ТОВ «Мілоан» у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору №4750569. Суд визнає доведеним факт укладення кредитного договору №4750569, оскільки він містить персональні дані відповідача та його особистий підпис, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів, які всупереч умовам кредитних договорів та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач не повернув в повному обсязі кредитодавцю, а отже не виконав в повному обсязі свої грошові зобов`язання з повернення коштів. Проте, суд не погоджується з нарахованим розміром заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором, оскільки їх нарахування здійснене поза межами встановленого строку кредитування, що суперечить умовам договору. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. З огляду на встановлені обставини та погоджений сторонами графік щомісячних платежів, згідно якого відповідач зобов`язувався сплатити проценти за користування кредитом в строк до закінчення строку дії договору, суд приходить до висновку, що саме вказана сума процентів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За умовами кредитного договору №4750569 від 17.05.2021 року граничний строк виконання зобов`язання становить 30 днів (п. 1.3 договору). Процентна ставка за користування кредитом становить 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2 договору). Тому, з [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку у сумі 1875,00 грн. (5000,00 грн. х 1,25 % х 30 днів). Враховуючи вищезазначені обставини, з відповідача за договором №4750569 від 17.05.2021 року підлягає до стягнення в судовому порядку заборгованість у сумі 7425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1875,00 грн. - заборгованість за відсотками та 550,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розмір якої встановив суд. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач уклав кредитний договір у електронній формі та підписав їх електронним цифровим підписом, зазначивши особисті дані, відповідно ознайомився з умовами кредитування. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджений належними доказами. У свою чергу позивач не довів, що відповідач за кредитним договором має саме такий розмір заборгованості, який він пред`явив до стягнення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і на користь позивача слід стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 4750569 у загальному розмірі 7425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1875,00 грн. - заборгованість за відсотками та 550,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Суд відкидає доводи представника відповідача [PERSON] стосовно звільнення відповідача від сплати заборгованості по відсотках з огляду на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції цього Закону на момент виникнення спірних правовідносин), видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період *(вид військової служби, на який поширюються пільги для військовослужбовців у редакції ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на момент виникнення спірних правовідносин); військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу *(вид військової служби, який проходив відповідач на момент виникнення спірних правовідносин, виходячи із даних наданих представником відповідача); військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений період спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, положення вказаного Закону України стосуються виключно мобілізованих позичальників. Як вбачається з записів військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] станом на момент отримання кредиту у травні 2021 року, відповідно до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 21.03.2019 №49 проходив військову не будучи мобілізованим на особливий період. Згідно довідки від 29.07.2025 року №4590 вбачається, що [PERSON] з 27.12.2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] , а отже виконував військовий обов`язок у особливий період воєнного стану, починаючи з 27.12.2022 року і саме з цього часу має право на пільги. Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"- учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України. З огляду на вказані норми законодавства, на відповідача не поширювалися пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах. Разом з тим, слід зауважити, що представником відповідача на підтвердження своїх заперечень з приводу безпідставного стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, до матеріалів даної справи, не надано документального підтвердження, що на відповідача поширювалися саме пільги визначені у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції цього закону, яка була чинною на період нарахування відсотків у спірних правовідносинах. Враховуючи документи, які представник відповідача надав до матеріалів даної справи, як докази, слід зазначити, що дані документи не містять підтвердження звільнення відповідача від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, але підтверджують наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та права на пільги відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Натомість, підписавши кредитний договір, відповідач погодився з його умовами, що включає в себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. цього Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2ст. 137 ЦПК). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1656,00 грн. (7425/22425х5000). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 802,00 грн. (7425/22425*2422,40). Згідно з ч.2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що представництво інтересів [PERSON] здійснювала адвокат Михайлюк А.Р (свідоцтво серія ІФ №001933 від 12.01.2023 р.) на підставі укладеного договору про надання правової допомоги №30/10/25 від 30.10.2025 року. З наданого розрахунку судових витрат вбачається, що адвокат Михайлюк А.Р. надала наступні послуги: консультація та ознайомлення з матеріалами судової справи №700/951/25 вартістю 2000 гривень; підготовка, написання та подання відзиву на позовну заяву, заперечення, клопотань вартістю 6000 гривень; участь у суді першої інстанції 4000 гривень, а всього вартістю 12000 гривень. Враховуючи, що справу розглянуто у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, представник відповідача не брав участі у судовому засіданні, тому при обрахунку судових витрат на правову допомогу суд не враховує 4000 грн., визначені представником відповідача як «участь у суді першої інстанції». Всупереч вимогам ч.6 ст.137 ЦПК України представником позивача не доведено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, наданих відповідачу, є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на часткове задоволення позовних вимог (33,11%), з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, пропорційно, у розмірі 5351 гривня (8000 * 66,89%:100% ). На підставі викладеного,

Outcome: partial