Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 20 вересня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (далі ТОВ «Аванс кредит») та відповідачем було укладено кредитний договір №24341-09/2023, відповідно до якого остання отримала кредит. Водночас 23 вересня 2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики № 4692244, відповідно до якого остання отримала позику. Посилаючись на те, що [PERSON] умови договорів не виконує, а також на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вищевказаними договорами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 128160,00 грн, з яких заборгованість за кредитним договором №24341-09/2023 за основною сумою боргу 12000,00 грн, за відсотками 66900,00 грн; заборгованість за договором позики №4692244 за основною сумою боргу 12000,00 грн, за відсотками 37260,00 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 18 листопада 2025 року до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов безпідставний та необґрунтований, відсотки, які заявлені до стягнення значно перевищують розмір коштів взятих у позику, що порушує права споживача та суперечить принципу розумності та справедливості. Анкета-заява подана позивачем є недостовірним доказом. Крім цього відповідачем зазначено, що кредитний договір укладено під час дії військового стану та [PERSON] звільняється від відповідальності передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просила відмовити у задоволенні позову. 28 листопада 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. У відповіді на відзив на позовну заяву зазначено, що відзив на позовну заяву є безпідставним та необґрунтованим. Договори, які оспорюються [PERSON] укладені в електронному вигляді через інформаційно комунікаційну систему з використанням електронного підпису сторонами правочинів. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю в якій він надається, строк та умови користування коштами. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Під час дії воєнного стану законодавством не передбачено звільнення позичальника від обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування. Відповідачем не надано жодних доказів, які спростовують вимоги позивача. Суд, дослідивши письмові докази, що надані позивачем, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У пунктах 5, 6 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 23 вересня 2023 року між ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем договір позики № 4692244, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 12000,00 грн строком на 30 днів, процентна ставка за перший день користування позикою 40,21 %, процентна ставка з другого дня користування позикою до дня повернення позики 3,00% в день, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 3,5%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 6162,22%, орієнтовна загальна вартість кредиту 16860,00 грн. ( пункт 2 договору позики). Згідно пункту 6 договору позики позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за ставкою 3%, якщо інше не буде визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображається позичальнику в особистому кабінеті. Договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором ms455gsnL9. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу №14/06/21, який неодноразово змінювався додатковими угодами, відповідно до якого кредитор (ТОВ «1безпечне агентство необхідних кредитів») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за договором позики № 4692244, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору від 27 лютого 2024 року. В долучених до матеріалів справи розрахунках зазначено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики, в останньої виникла заборгованість у розмірі 49260,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 12000,00 грн, за відсотками 37260,00 грн. 20 вересня 2023 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем договір № 24341-09/2023 про надання фінансового кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 12000,00 грн строком на 360 днів, тобто до 13 вересня 2024 року, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , погодили процентну ставку 2,50% в день, тип процентної ставки фіксована. Договір та паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором W2249року. Згідно повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» №3466_250710102448 від 10 липня 2025 року на карту № [NUMBER] 20 вересня 2023 року перераховано кошти в розмірі 12000,00 грн. 29 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Аванс кредит» було укладено договір факторингу №29942024, відповідно до якого кредитор (ТОВ «Аванс кредит») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за договором про надання фінасового кредиту №24341-09/2023, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору. Долучені до матеріалів справи розрахунки свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за договором № 24341-09/2023 про надання споживчого кредиту, в останньої виникла заборгованість у розмірі 78900,00 грн, з яких 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 66900,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідачем розрахунки заборгованості не спростовані, доказів належного виконання зобов`язань за договорами не надано. Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу за договором про надання фінансового кредиту №06927-12/2023 в розмірі 12000,00 грн та заборгованості за основною сумою боргу за договором позики № 4692244 в розмірі 12000,00 грн, а всього разом 24000,00 грн підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 66900,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 24341-09/2023 та стягнення заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 37260,00 грн за договором позики № 4692244 з [PERSON] на користь позивача, суд зазначає наступне. За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги становить 66900,00 грн за договором про надання фінансового кредиту № 06927-12/2023 та 37260,00 грн за договором позики № 4692244, а всього разом 104160,00 грн. Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановлені договором. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 381/4163/14-ц (провадження № 61-11814св20) зазначено, що: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор продовжив строк дії позики, як це передбачено договором. Таким чином суд вважає що відсутні підстави для стягнення заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 104160,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за договором позики № 4692244 підлягають стягненню відсотки в розмірі 4860,00 грн, нараховані за 30 днів (строк надання позики визначений договором). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за процентами, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Позивачем не надано доказів пролонгації строку надання позики. Водночас це не позбавляє позичальника обов`язку повернути позивачеві проценти нараховані в межах строку надання позики. Разом з тим відсотки за договором про надання фінансового кредиту №24341-09/2023 в сумі 66900,00 грн, нараховані в межах строку кредитування та їх розмір не спростований відповідачем, підлягають стягненню в повному розмірі. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за договорами в розмірі 71760 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №4692244 від 23 вересня 2023 року з основної суми боргу в розмірі 12000,00 грн та з відсотків в розмірі 4860,00 грн; за договором про надання фінансового кредиту №24341-09/2023 з основної суми боргу в розмірі 12000,00 грн та з відсотків в розмірі 66900,00 грн, а всього разом 95760,00 грн. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 2262,49 грн.

Outcome: partial