Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач), від імені та в інтересах якого діє адвокат Романяк Микола Ярославович, звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач-1) та Приватного підприємства «Лис-Авто-Транс» (далі - ПП «Лис-Авто-Транс», відповідач-1) на його користь з [PERSON] у сумі 46 965,39 грн та Приватного підприємства «Лис-Авто-Транс» 422 688,51 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. Рух справи 16.08.2023 провадження по цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 14.11.2023 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду (суддя Квітка О.О.). 25.01.2024 ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 469 653,90 грн та судові витрати в сумі 4696,54 грн. 21.08.2024 скасовано заочне рішення за заявою відповідача [PERSON] та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23.10.2024 залучено ПП «Лис-Авто-Транс» співвідповідачем по справі. 11.12.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову. 22.04.2025 закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.10.2025 прийнято письмову заяву представника позивача про зміну предмета позову. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 18.12.2025. При цьому справу розглянув за участі представників позивача та відповідача-2. Інші учасники не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про судовий розгляд. Позиція позивача В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] . Користувачем вказаного автомобіля є батько позивача [PERSON] . 28.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та транспортного засобу (автобуса) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася на автодорозі Н-23 (0 км) в селі Бережинка Кропивницького району Кіровоградської області. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована (Поліс № ЕР-209694869 від 26.06.2022). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу (автобуса) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 213299540 від 09.02.2023. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , не було застраховано договором добровільного страхування наземного транспорту. Транспортний засіб (автобус) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , належить ПП «Лис-Авто-Транс», яке є ліцензованим перевізником, що підтверджується матеріалами справи. За умовами пункту 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів. ПП «Лис-Авто-Транс» заперечує трудові відносини з [PERSON] , а отже ПП «Лис-Авто-Транс», як особа, діяльність якої пов`язана з використанням транспортних засобів (джерела підвищеної небезпеки), у будь-якому разі у порядку вимог ст. 1187 ЦК України несе цивільно-правову відповідальність позивачем за заподіяну шкоду. На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб (автобус) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Дніпро-Познань». На місці ДТП обидва водії за взаємною згодою склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 28.02.2023 («Європротокол»), з якого вбачається, що водій транспортного засобу (автобуса) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не дотримався безпечної дистанції та передньою частиною транспортного засобу здійснив зіткнення у напрямку свого руху із задньою частиною автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. 01.03.2023 [PERSON] подав повідомлення про ДТП до АТ «СГ «ТАС» (приватне). 07.03.2023 [PERSON] подав заяву про страхове відшкодування до АТ «СГ «ТАС» (приватне) та 17.03.2023 отримав від страхової компанії страхове відшкодування в сумі 76800,00 гривень. Згідно зі звітом № 06/23 про оцінку автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , від 20.03.2023, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , складає 546 453,90 гривень. Згідно із висновком експерта за результатами проведення інженерно-транспортного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № 2077/23-27 від 28.06.2023: в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації при настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28.02.2023 за участю автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , дії водія автобуса VAN HOOL [PERSON] не відповідали вимогам пп. 2.3 (б) і (д), 12.3 та 13.1 ПДР і перебувають у причинному зв`язку з фактом зіткнення автобуса VAN HOOL з автомобілем MITSUBISHI Outlander дії водія автобуса VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Представник позивача - адвокат М.Я. Романяк в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Також подав до суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що заперечуючи у відзиві на позов проти твердження [PERSON] про те, що він на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Лис-Авто-Транс», вказане підприємство не надає доказів зворотного (наприклад: копії цивільно-правового договору тощо). Транспортний засіб, яким керував [PERSON] , належить ПП «Лис-Авто-Транс», яке є ліцензованим перевізником, що підтверджується матеріалами справи. За умовами пункту 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001 (далі - Ліцензійні умови), здобувач ліцензії, ліцензіат оформлює трудові відносини з персоналом автомобільного транспорту, визначеним пунктами 10 (водії), 12-15 цих Ліцензійних умов, шляхом укладання трудового договору відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України. Згідно із п. п. 1, 8 п. 16 Ліцензійних умов, ліцензіат зобов`язаний: зберігати документи про прийняття на роботу згідно з вимогами пункту 9 цих Ліцензійних умов, а також про кваліфікаційний рівень персоналу, визначеного пунктами 10, 12-15 цих Ліцензійних умов, - протягом строку дії ліцензії; допускати до роботи водіїв, які прийняті на роботу згідно з вимогами пункту 9 цих Ліцензійних умов. Отже, [PERSON] , як водій автобуса, повинен був перебувати у трудових відносинах з ПП «Лис-Авто-Транс». У відзиві на позов зазначено про те, що відповідачем понесені судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких дорівнює 30 000,00 гривень, які просить стягнути із позивача. У зв`язку з цим, позивач вважає за доцільне зазначити наступне. Позивач вважає заявлену суму судових витрат завищеною та взагалі проти покладення на нього судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ПП «Лис-Авто-Транс». Так, згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Вказана норма закону визначає дискреційне повноваження суду. При вирішенні судом питання розподілу понесених відповідачем судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, прошу суд врахувати, що спір між позивачем та відповідачами щодо того, хто з них повинен нести відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки (водій автобуса [PERSON] чи власник автобуса - ліцензіат ПП «Лис-Авто-Транс», з яким водій повинен перебувати у трудових відносинах) виник внаслідок неправильних дій відповідачів. Про неправильні дії відповідачів свідчать наступні обставини: - обидва відповідачі у своїх відзивах на позов не заперечують обставин щодо ДТП, розміру заподіяної позивачеві шкоди, а їх доводи зводяться лише до того - хто з них повинен нести відповідальність: [PERSON] стверджує, що відповідальність повинне нести ПП «Лис-Авто-Транс», оскільки між ними існували фактичні трудові відносини, а ПП «Лис-Авто-Транс» зазначає про відсутність трудових відносин, а отже відповідальність повинен нести [PERSON] , як особа, по винні якої сталося ДТП; - на момент складання «Європротоколу» [PERSON] не повідомив батька позивача, який був за кермом пошкодженого автомобіля, про те, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПП «Лис-Авто-Транс»; - в «Європротоколі» [PERSON] вказав неправильно свою адресу, в результаті чого справа була розглянута без його участі та ухвалено заочне судове рішення, яке було скасовано за заявою самого [PERSON] , зокрема, з тієї підстави, що він не отримував судові повістки, а його фактична адреса є зовсім іншою; - після скасування заочного рішення у справі, у відзиві на позов [PERSON] вказав, що на момент ДТП він все-таки перебував у фактичних трудових відносинах з ПП «Лис-Авто-Транс», а отже саме це підприємство повинно нести відповідальність за шкоду заподіяну позивачеві. Вказане твердження [PERSON] стало підставою для позивача клопотати перед судом про залучення співвідповідача - ПП «Лис-Авто-Транс», хоча в процесі розгляду справи (до ухвалення судом заочного рішення) суд шляхом витребування інформації від державних органів встановив відсутність офіційних трудових відносин між [PERSON] та ПП «Лис-Авто-Транс»; - до свого відзиву на позов [PERSON] не долучив доказів, які б підтверджували наявність фактичних трудових відносин з іншим відповідачем (хоча, згідно з вимогами ч. 3 ст. 83 ЦПК України усі докази відповідач повинен подати разом з відзивом на позов), а у відзиві на позов ПП «Лис-Авто-Транс» заперечує наявність з [PERSON] фактичних трудових відносин; - оскільки ПП «Лис-Авто-Транс» є ліцензіатом, якому належить автобус, яким керував [PERSON] на момент скоєння ДТП, то позивач мав законні сподівання очікувати на те, що в силу положення п. 9 Ліцензійних умов [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Лис-Авто-Транс»; - натомість, ПП «Лис-Авто-Транс» заперечує наявність трудових відносин з водієм [PERSON] . Отже, ПП «Лис-Авто-Транс» здійснило допуск водія [PERSON] до керування власним автобусом, який здійснював пасажирський рейс, з порушенням п. 9 Ліцензійних умов; - ПП «Лис-Авто-Транс» заперечує фактичні трудові відносини з [PERSON] , але разом з відзивом на позов також не надає до суду копії цивільно-правового договору, який би підтвердив позицію [PERSON] , що є порушенням ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 83 ЦПК України; - позивач сумлінно користувався своїми процесуальними правами та обов`язками, оскільки і до подання позову, і під час розгляду справи намагався всебічно з`ясувати обставину наявності чи відсутності між відповідачами трудових відносин; - пред`явлення позивачем позовних вимог і до [PERSON] , і до ПП «Лис-Авто-Транс» є вимушеною мірою, оскільки відповідачі, всупереч ч. 3 ст. 83 ЦПК України, не подаючи належні докази в підтвердження своїх правових позицій щодо наявності/відсутності між ними трудових відносин, намагаються перекласти один на одного відповідальність за заподіяну позивачеві шкоду. Таким чином, спір між позивачем та відповідачами виник, у тому числі, і з обставин наявності чи відсутності між відповідачами трудових відносин, оскільки від цього залежить вирішення питання стягнення шкоди (з водія [PERSON] чи ПП «Лис-Авто-Транс», якщо між ними існували трудові відносини). Подання позивачем позову до обох відповідачів відбулося саме у зв`язку з існуванням вищевказаних обставин, які свідчать про неправильні дії відповідачів. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що у разі задоволення позову, судові витрати понесені ПП «Лис-Авто-Транс» на професійну правничу допомогу, в порядку ч. 9 ст. 141 ЦПК України, повинні бути покладені або на [PERSON] , або на ПП «Лис-Авто-Транс» (а.с. 21-25 т.2). Позиція відповідача-1 Відповідач [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте в судові засідання не з`явився. У письмових поясненнях [PERSON] зазначив, що в матеріалах справи наявна інформація про те,що власником автотранспорту марки VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , є ПП «Лис-Авто-Транс». Між ним та власником було укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого він здійснював виїзди на маршрути, в тому числі і закордон, як водій на автотранспорті власника. В рамках цього договору він працював водієм на власника приблизно з серпня 2021 року по жовтень 2023 року. В період цього договору він отримував маршрутні листи (путівки), в яких були зазначені маршрути автотранспортних перевезень. Кожного разу перед виїздом на маршрут він та інші водії проходили медичні комісії і отримували відповідні документи. Наявність цих обставин в сукупності може свідчити про наявність трудових відносин між ним, у якості робітника, та власником автотранспорту, у якості роботодавця. Із огляду на ці обставини та правові позиції Верховного Суду, відповідачем у вказаних правовідносинах має виступати ПП «Лис-Авто-Транс», а не [PERSON] , тому що він виконував роботу, яка надавалася роботодавцем. Договір між ним та власником автотранспорту на цьому етапі розгляду справи надати не може, оскільки він перебуває у нього вдома за адресою його реєстрації: [ADDRESS] , яка зараз є окупованою територією. Буде намагатися отримати його в електронному вигляді і надати суду як доказ (а.с. 176 т.1). У відзиві на позов [PERSON] загалом підтримав доводи, які висловив у письмових поясненнях, а також зазначив, що в період дії договору він отримував маршрутні листи (путівки), в яких були зазначені маршрути автотранспортних перевезень. Кожного місяця їм сплачували кошти виключно готівкою в офісі компанії. Вищенаведені обставини можуть бути підтверджені його колегою, з яким вони фактично працювали як водії - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає у м. Дніпро. З огляду на ці обставини та наявність правових позиції Верховного Суду просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 204-205 т.1) Позиція відповідача-2 Представник ПП «Лис-Авто-Транс» - адвокат Скрипчук М.Є. у судових засіданнях заперечував проти позову, подав відзив, в якому, зокрема, зазначив, що згідно зі звітом страхової компанії розмір матеріального збитку, завданому діями водія автобуса, складає 546 453 грн 90 коп. Підставою для залучення ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» до справи були твердження відповідача-1, що він є найманим працівником на підприємстві та під час вчинення ДТП виконував власні трудові обов`язки щодо керування транспортним засобом, який зареєстрований за ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС». Аргументуючи власну позицію [PERSON] , посилався на докази, що підтверджують працевлаштування [PERSON] на ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» (за твердженням самого [PERSON] ), а саме: цивільно-правовий договір, укладений між ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» та [PERSON] , копія якого не надана до суду; показання свідка [PERSON] , [INFO] , письмові показання якого відсутні в матеріалах справи. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18). Відповідальність роботодавця має наставати лише в тому разі, якщо водій по-перше є найманим працівником, по-друге завдав шкоди при виконанні ним трудових обов`язків (ст.1172 ЦК України). Треба звернути увагу, що службові (трудові) обов`язки, які виконує працівник мають бути передбачені в трудовому договорі, посадовій інструкції. В іншому випадку відшкодування шкоди має відбуватися в порядку, передбаченому ст.1187 ЦК України. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Відповідач-1 неправомірно посилається на обов`язок ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» відшкодовувати шкоду, завдану ним під час скоєння ДТП, оскільки станом на момент вчинення ДТП він не був найманим працівником підприємства та виконував жодних трудових функцій. Також просив відшкодувати понесені судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких дорівнює 30 000 гривень 00 копійкам, розмір та докази будуть надані суду в порядку, встановленому статтею ЦПК України, а саме: протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду (а.с. 8-19 т.2) . Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля MITSUBISHI Outlander д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 16-17 т.1). Відповідно до полісу № ЕР-209694869 від 26.06.2022 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» (а.с. 18 т.1). Із відповіді ПАТ «СГ «ТАС» вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу (автобуса) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 213299540 від 09.02.2023. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , не було застраховано договором добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 19-20 т.1). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] транспортний засіб (автобус) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за Приватним підприємством «ЛИС-АВТО-ТРАНС» (м. Київ), яке не є його власником. Транспортний засіб призначений для участі в міжнародному русі (а.с. 35-36 т.1, а.с. 80-81 т.2). На місці ДТП за взаємною згодою водії склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 28.02.2023 («Європротокол»), з якого вбачається, що водій транспортного засобу (автобуса) VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не дотримався безпечної дистанції та передньою частиною транспортного засобу здійснив зіткнення у напрямку свого руху із задньою частиною автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (а.с.28-30 т.1). 01.03.2023 [PERSON] подав повідомлення про ДТП до АТ «СГ «ТАС» (приватне) (а.с. 29), 07.03.2023 [PERSON] подав заяву про страхове відшкодування до АТ «СГ «ТАС» (приватне) (а.с. 31 т.1) та 17.03.2023 отримав від страхової компанії страхове відшкодування в сумі 76800,00 гривень (а.с. 39 т.1). Відповідно до звіту № 06/23 про оцінку автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , від 20.03.2023 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , складає 546 453,90 гривень (а.с. 40-57 т.1). Із висновку експерта за результатами проведення інженерно-транспортного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № 2077/23-27 від 28.06.2023 вбачається, що в розглянутій дорожньо-транспортній ситуації при настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28.02.2023 за участю автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , дії водія автобуса VAN HOOL [PERSON] не відповідали вимогам пп. 2.3 (б) і (д), 12.3 та 13.1 ПДР; в причинному зв`язку з фактом зіткнення автобуса VAN HOOL з автомобілем MITSUBISHI Outlander знаходяться невідповідні вимогам пп. 2.3 (б) і (д), 12.3 та 13.1 ПДР дії водія автобуса VAN HOOL, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] (а.с. 63-66 т.1). З метою дотримання вимог статті 1172 ЦК України щодо встановлення обставини перебування відповідача на момент скоєння ДТП у трудових відносинах з юридичними/фізичними особами адвокатом Романяк М.Я. були направлені адвокатські запити до Державної служби України з безпеки на транспорті, Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Державної прикордонної служби України, проте згадані органи відмовили в наданні інформації (а.с. 70-82 т.1). Відповідно до відповіді ДПС України [PERSON] в`їхав в Україну 13.12.2022 (а.с. 98-100 т.1). Згідно із відповіді ГУ ДПС у м. Києві від 18.09.2023 [PERSON] отримує доходи від БФ «Сприяння та розвитку» (а.с. 102-103 т.1). З відповіді ГУ ПФУ в м. Києві від 27.09.2023 вбачається, що неможливо надати інформацію з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) щодо трудових відносин та нарахування заробітної плати по ПП «Лис-Авто-Транс» (ЄДРПОУ 35389266) за період з 01.01.2022 по 31.03.2023 в зв`язку з відсутністю інформації в реєстрі (а.с. 110 т.1). Згідно із договором про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом від 25.02.2023 ПП «Лис-Авто-Транс» (перевізник), в особі директора Купавки Сергія Борисовича, та [PERSON] (замовник) уклали договір, за умовами якого перевізник зобов`язується здійснити перевезення за маршрутом замовника організованої групи пасажирів та їх багажу. У п. 2.1 цього ж договору зазначено, що перевізник зобов`язується надати технічно справний автобус - VAN HOOL Т-916 ALTANO, реєстраційний номер [NUMBER] . Пунктом 2.2. передбачено, що для виконання цього договору перевізник забезпечує виконання перевезень водіями відповідної кваліфікації, які мають стаж керування автомобільним транспортним засобом не менш як трьох років (а.с. 92-94 т.2). Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2023, ПП «Лис-Авто-Транс» були надані послуги за маршрутом замовника організованої групи пасажирів та їх багажу, надання благодійної допомоги (а.с. 91 т.2). Відповідачем-1 долучені: копії маршрутних листів, які надавалися водіям в електронному вигляді (а.с. 177-183 т.1), з яких не можливо встановити кого саме вони стосуються та маршрути поїздок, та витяг із закордонного паспорту, із якого не можна визначити - з якого саме паспорту зроблені копії сторінок із записами про виїзди/в`їзди та іншу (а.с. 184-186 т.1). А отже вказані докази не відповідають критеріям достовірності, належності та допустимості і не беруться судом до уваги при вирішені справи. Релевантні джерела права Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з вимогами статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до примітки до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Пунктом 33.2. статті 33 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно до Постанови Національного банку України № 108 від 30.05.2022 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80000 гривень на потерпілого. У п. 9 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001, зазначено, що здобувач ліцензії, ліцензіат оформлює трудові відносини з персоналом автомобільного транспорту, визначеним пунктами 10, 12 - 15 цих Ліцензійних умов, шляхом укладання трудового договору відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України. Згідно із п.п. 1 п. 16 цієї ж Постанови ліцензіат зобов`язаний зберігати, зокрема, такі документи: про прийняття на роботу згідно з вимогами пункту 9 цих Ліцензійних умов, а також про кваліфікаційний рівень персоналу, визначеного пунктами 10, 12-15 цих Ліцензійних умов, - протягом строку дії ліцензії; про проходження водіями періодичних та щозмінних медичних оглядів з дотриманням вимог, передбачених пунктами 22 і 23 цих Ліцензійних умов, - протягом трьох років. Висновки Верховного Суду У постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 184/1461/20-ц Верховний Суд зазначив, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у Постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18). При цьому під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). Оцінка доказів Відповідач-1 у своїх поясненнях стверджує, що здійснював перевезення на підставі договору із ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС». В свою чергу, відповідач-2 заперечував будь-які відносини із водієм [PERSON] .. Проте жодних доказів протиправного використання [PERSON] автобуса VAN HOOL, д.н.з. [NUMBER] , представник ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» не надав. З огляду на наведені вище положення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом щодо обов`язку перевізника оформлення трудових відносин із персоналом автомобільного транспорту, а також на п. 2.2. Договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом від 25.02.2023 щодо обов`язку ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» забезпечити наданий автобус водіями, суд виснує, що [PERSON] саме за завданням відповідача-2 здійснював перевезення пасажирів на автобусі, тобто [PERSON] фактично керував належним ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» автобусом на відповідній правовій підставі, як водій. Позивачем належними та допустимими доказами доведено: наявність шкоди - пошкодження автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. [NUMBER] ; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди. Отже, ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС», як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за спричинену водієм [PERSON] шкоду. Тому суд задовольняє позов частково, а саме стягує із ПП «ЛИС-АВТО-ТРАНС» 422 688 грн 51 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, відмовляючи у стягненні із [PERSON] . Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 4226,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial