Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки на користь позивачів солідарно з урахування уточнених позовних вимог 14823,93 гривень, з яких 2437,91 гривень - 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання за період 15.10.2024 по 14.07.2025 та 12386,02 гривень - суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 15.10.2024 до 30.06.2025. В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17.11.2023 на користь позивачів з відповідачки стягнуто матеріальну шкоду, спричиненої залиттям, в сумі 97649,31 гривень та 11000 гривень судових витрат. Проте рішення суду боржником не виконано. Ухвалою суду від 11.06.2025 р. провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 06.01.2026 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 р., позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям - задоволено. Стягнуто з [PERSON] солідарно на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] збитки у розмірі 97649,31 грн., та 11000 грн. судові витрати, а всього 108649,31 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Але такий обов`язок боржника сплатити кредитору суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, настає саме у разі несвоєчасного виконання основного боргу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601,604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) зазначено, що: Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Враховуючи те, що зобов`язання між сторонами встановлено рішенням Київського районного суду міста Полтави від 17 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 р., а відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання, що останньою не спростовано, суд вважає, що наявні підстави про застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 108649,31 гривень. На суму заборгованості 108649,31 гривень підлягають нарахуванню за період з 15.10.2024 р. по 14.07.2025 р. 3% річних 2437,91 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 108649,31 х3% / 100% / 365 х 273 (кількість днів). Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Отже, сукупний індекс інфляції за період з жовтня 2024 року по червень 2025 року становить 111,99 % (101,8% х 101,9 % х 101,4 % х 101,2 % х 100,8 % х 101,5 % х 100,7 % х 101,3 % х 100,8 %). Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції сума боргу. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 108649,31 гривень за вищенаведений період складають 12058,99 гривень (108649,31 гривень х 111,99 % 108649,31 гривень). На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню відповідно до заявлених вимог та з урахуванням наведених розрахунків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивачів на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір від 21.01.2022 р. про надання правової допомоги, акт наданих послуг від 07.11.2025 р., відповідно до якого представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на загальну суму 7000 гривень.

Outcome: partial