Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У серпні 2025 року комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надання послуги з постачання теплової енергії у сумі 115 108,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради надає послуги теплопостачання відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються до житлового приміщення, яке розташоване: [ADDRESS] . Однак відповідач оплату за послуги теплопостачання фактично комунальному підприємству «Павлоградтеплоенерго» не проводив. В результаті за період з 28.014.2014 по 01.08.2025 року утворилась основна заборгованість перед комунальним підприємством «Павлоградтеплоенерго» у сумі 107 940,35 грн. Також позивач нарахував 5382,68 грн інфляційний втрат, 1565,43 грн три відсотки річних, 219,54 грн пені. Позивач разом з позовом надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач відзив на позов не надав, інших заяв, клопотань не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 28 січня 2014 року. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» надає послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії ліцензії Дніпропетровської ОДА, позивач є постачальником теплової енергії. Відповідно копії типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, відповідачі уклали вказаний договір із позивачем. Плата за послуги теплопостачання не проводилась своєчасно на розрахунковий рахунок підприємства щомісячно, не пізніше останнього числа місяця, що настає розрахунковим. Згідно копії особистого рахунку № [NUMBER] станом на липень 2025 року за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість по сплаті комунальних платежів за надані позивачем послуги щодо теплової енергії, яка становить 107940,35 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки відповідач, [PERSON] набув права власності на квартиру 28.01.2014 року, тобто доказів споживання послуг за адресою утворення заборгованості за оплату послуг з теплопостачання: [ADDRESS] , до 28.01.2014 року, позивачем у порушення ст.81 ЦПК України суду не надано. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 103 969,26 грн. Також позивач нарахував 5 382,68 грн інфляційний втрат, 1 565,43 грн три відсотки річних, 219,54 грн пені. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» На період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: 4) нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: 15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, законодавцем заборонено нарахування неустойки (штрафів, пені) на час карантину (з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року) та на період воєнного стану (з 24.02.2022 року по теперішній час), а тому позовні вимоги про стягнення неустойки за цей період задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial