Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача суму заборгованості 79 485,57 грн, сплачений судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.07.2023 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 6857175 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконав, перерахувавши відповідачу 25 000 гривень на платіжну карту останнього № [NUMBER] , що підтверджується довідкою «ФК Контрактовий дім» про перерахування коштів. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права вимоги, зазначенні в реєстрах вимоги. Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 79 485,57 грн, яка складається з наступного: 22051,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 39882,17 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 17 552,4 грн проценти, нараховані за 40 календарних днів. Крім того, позивач вказує, що поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн, та за договором про надання правничої допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024 в сумі 10 000 грн, які необхідно покласти на відповідача. Ухвалою суду від 07.08.2024 відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.09.2024 відповідачем подано до суду відзив на позову заяву, в якому не визнаючи позовні вимоги, останній просив у задоволення позову відмовити з таких підстав. Так, на думку відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір було створено у порядку,визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженої на те особи (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідач зазначає, що він не підписував кредитний договір та відповідно не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови договору, а тому, з цих підстав вважає вимоги необґрунтованими. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до нового. Також на думку, відповідача відсутні докази перерахування коштів, а надана позивачем інформаційна довідка про переказ грошових кошів не є належним доказом, оскільки не є первинним або платіжним документом. 11.10.2024 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, згідно з якою позивач вважає, що викладені у відзиву на позов доводи відповідача не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. 01.11.2024 судом постановлено ухвалу про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо факту належності платіжної карти [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 12.07.2023 на дану платіжну карту, банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», в сумі 25000 грн від ТОВ «АВЕНТУС Україна» (код ЄДРПОУ 41078230). 26.11.2024 від АТ КБ «Приватбанк» надійшли запитувані відомості, а саме: на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 12.07.2023 здійснено переказ коштів в сумі 25000 гривень. Інформація про платника відсутня. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У пунктах 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 12.07.2023 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір № 6857175 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А7625 12.07.2023 22:15:03. Відповідно до умов договору позивач надає відповідачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбаченні договором. Відповідно до умов договору сума кредиту становить 25 000 гривень, строк кредиту 360 днів, періодичні платежів з сплати процентів кожні 30 днів. Тип процентної ставки-фіксована. Стандартна процента ставка становить 1,99 % в день застосування у межах строку кредиту, в казаного у договорі. Знижена процентна ставка 1,393 % в день та застосовується відповідно до умов договору (якщо споживач до 11.08.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач як учасник програми лояльності отримує від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів повинен, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою). Додатком 1 до договору про надання споживчого кредиту № 6857175 від 12.07.2023 сторонами також підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором. Крім того, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, яким також передбаченні основні умови кредитування, зокрема, сума кредиту, строк кредитування та процента ставка, яка застосовується кредитодавцем у кредитних відносинах. 17.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 6857175 про надання споживчого кредиту Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Всупереч умовам укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] не виконав свого зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 79 485,57 грн, яка складається з наступного: 22051,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 39882,17 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 17 552,4 грн проценти, нараховані за 40 календарних днів. Дана сума підтверджується розрахунок заборгованості до кредитного договору № 6857175 від 12.07.2023. Стосовно доводів відповідача про те, що ним не укладався кредитний договір, його умови стосовно неправомірності нарахування та явно завищених процентів, суд зазначає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем кредитного договору, який відповідає загальними умовам Цивільного кодексу України, ознайомившись зі змістом кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, додатком № 1 до договору, відповідач мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляв, у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору. Крім того, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання ним суми кредиту спростовуються наданою АТ КБ «Приватбанк» інформацію про здійснення переказу в сумі 25 000 грн 12.07.2023 на банківську карту № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] . А за такого, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений із дотриманням вимог закону й відповідач не довів ті обставини, на які він посилалась як на підставу заперечень у відзиві на позов. Відповідач існування заборгованості та її розміру не заперечував, свого розрахунку суду не подав. Отже, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача нараховану заборгованість за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплатило 2 422,40 грн судового збору, а оскільки позов задоволено, судовий збір у вказаному розмірі необхідно стягнути з відповідача. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Позивач просив стягнути з відповідача 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження вказаних витрат позивачем надані докази - договір про надання правничої допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024, укладений між позивачем та адвокатом Столітнім М. М., копія ордеру. Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Outcome: approved