Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні свого вітчима [PERSON] . Заява обґрунтована, тим, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у позивача з [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Їх сім`я має статус багатодітної, оскільки у позивача на утриманні є син дружини від попереднього шлюбу [PERSON] . Як позивач з дружиною, їх спільні діти, а також син дружини [PERSON] фактично проживають разом однією сім`єю у м.Вінниця. Оскільки, на утриманні позивача перебуває троє неповнолітніх дітей, то відповідно він мав право на оформлення відстрочки від мобілізації згідно ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Більше того, в період з 15.08.2024 р. по 09 листопада 2024 року така відстрочка в нього була оформлена належним чином, однак, в подальшому повідомленням від 18.11.2024 [INFO] позивачу відмовлено у наданні відстрочки на черговий період воєнного стану з підстави неможливості встановити з наданого переліку документів факт утримання ним трьох дітей. Біологічний батько [PERSON] - колишній чоловік дружини позивача, [PERSON] (далі - відповідач), не займається а ні вихованням, а ні утриманням дитини. Матір [PERSON] , нинішня дружина позивача, немає можливості працювати та отримувати доходи, адже наразі з 04.01.2022 р. перебуває в декретній відпустці, а саме позивач є єдиною працездатною повнолітньою особою, що наразі утримує свою сім`ю. Так згідно додатку 5 постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року для підтвердження права на відстрочку у відповідності до п.3 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заявник у даному випадку має надати рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Тому виникла необхідність звернутися до суду з даною заявою. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 21 березня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти представнику [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала подану заяву, з наведених у ній підстав та просила її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим в судові засідання жодного разу не з`явився. Крім того. Під час повідомлення його телефонограмою, останній повідомив, що прибути на розгляд справи немає можливості так як перебуває за кордоном, а проти задоволення позову не заперечує.. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та їх представники в судове засідання також не з`явились. [PERSON] на адресу суду надіслала письмові пояснення, в яких одночасно просила справу розглядати без її участі. Представник [INFO] на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що при вирішенні позовної заяви покладається на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Вінницької міської ради на розгляд справи також не з`явилась подавши заяву про розгляд справи без її участі. Також вказала, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність встановлення факту самостійного утримання дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Судом установлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини - [PERSON] . У них є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та син дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується посвідченням багатодітної сім`ї. Усі вони проживають разом однією сім`єю у Вінниці. Біологічний батько дитини, [PERSON] (відповідач), в нотаріально засвідченій заяві вказав, що його син [PERSON] не перебуває на його утриманні. Дружина позивача, [PERSON] , перебуває в декретній відпустці з 04.01.2022 року, що унеможливлює її працевлаштування. Також вона вагітна (12 тиждень вагітності). Позивач займається підприємницькою діяльністю, надав відповідні фінансові документи на підтвердження своїх доходів. Позивач мав відстрочку від мобілізації з 15.08.2024 р. по 09.11.2024 р., однак, йому було відмовлено у наданні відстрочки на наступний період через неможливість встановити факт утримання трьох дітей. У зв`язку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду для встановлення цього факту. Про те, що [PERSON] перебуває на утриманні свого вітчима [PERSON] підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01.05.2025, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним встановлення факту самостійного утримання вітчимом [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки дитина має біологічних батьків, які не обмежені у своїх правах та обов`язках щодо неї, батько дитини [PERSON] не позбавлений батьківських прав і не визнаний таким, що не може здійснювати утримання дитини, а також з огляду на те, що [PERSON] не надав належних доказів неможливості здійснення утримання дитини її біологічним батьком з поважних причин. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України). Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батька обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини. Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23). У даній справі позивач просить встановити факт перебування на його утриманні пасинка [PERSON] [INFO] . Однак, з урахуванням проаналізованих вище норм матеріального права, за відсутності відповідних юридичних фактів (зокрема: смерті батька дитини, позбавлення його батьківських прав, визнання недієздатним, оголошення померлим чи безвісно відсутнім) суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , як біологічний батько, не втратив своєї батьківської правосуб`єктності. Його права та обов`язки щодо виховання та утримання дитини не припинилися, незалежно від поданої ним нотаріально посвідченої заяви про не утримання дитини, а також незалежно від того, що у вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON] бере участь його вітчим - позивач [PERSON] . За таких обставин правові підстави для встановлення судом факту перебування [PERSON] на утриманні позивача відсутні, зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed