Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, та надіслав до суду відзив у якому вимагає відмовити у стягненні комісії, неустойки та завищених витрат на правничу допомогу. [PERSON] визнає, що отримав 3500 гривень кредиту та зазначив, що здійснив часткове погашення заборгованості на суму 2332 гривні 81 копійку. [PERSON] зазначив, що визнає позов частково у сумі 1394 гривні 69 копій, а саме 1167 гривень 19 копійок по «тілу» та 227 гривень 50 копійок відсотків. Просить відмовити у стягненні 2332 гривні 81 копійки основного боргу, оскільки він був погашений, відмовити у стягненні заборгованості за комісією, зменшити розмір пені до 50 гривень, або іншої незначної суми, зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх не співмірність. Представник позивача в судове в судове засідання не з`явився. Представник ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Ткаченко Ю.О. надіслала до суду заяву у якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що 14 березня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали договір надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №74583187, згідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало [PERSON] кредит в сумі 3500 гривень на строк 20 днів, а відповідач зобов`язався повернути суму позики у день закінчення строку позики та сплатити комісію та проценти. Процентна ставка визначена у договорі як 0,25% в день. Комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що складає 525 гривень. Процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) визначена сторонами як 4% за день. Пеня визначена сторонами як 4% в день. Договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказані обставини стверджуються копією договору №71583187 від 14 березня 2025 року. Таким чином, сторони 14 березня 2025 року уклади договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Надані ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідачу у позику кошти була зараховані на рахунок [PERSON] . Вказана обставина визнана відповідачем. За надання кредиту була нарахована комісія в сумі 525 гривень. За користування кредитом за період по 04 квітня 2025 року включно нараховані відсотки в сумі 245 гривень. 31 березня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали додаткову угоду №14590412 до договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №74583187 від 14 березня 2025 року, якою продовжили строк кредитування на два дні. Сторони домовились, що нарахування процентів за користування кредитом на період продовження строку користування кредитом до дати повернення кредиту, здійснюється за ставкою 1% в день. Для продовження строку кредитування позичальник сплачує кредитодавцю платіж в сумі 17 гривень 50 копійок в рахунок погашення частини заборгованості за договором. 16 квітня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали додаткову угоду №14719160 до договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №74583187 від 14 березня 2025 року, якою домовилися про реструктуризацію погашення позичальником заборгованості, що утворилася на дату укладення цієї додаткової угоди в сумі 5932 гривні 50 копійок на 120 днів. Сторони домовилися, що позичальник сплачує кредитодавцю суму заборгованості частинами за наступним графіком: 16.04.2025 1186 гривень 50 копійок, 16.05.2025 1186 гривень 50 копійок, 15.06.2025 1186 гривень 50 копійок, 15.07.2025 1186 гривень 50 копійок, 14.08.2025 1186 гривень 50 копійок. 21 травня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали додаткову угоду №14982551 до договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №74583187 від 14 березня 2025 року, якою домовилися про реструктуризацію погашення позичальником заборгованості , що утворилася на дату укладення цієї додаткової угоди в сумі 5446 гривень на 120 днів. Сторони домовилися, що позичальник сплачує кредитодавцю суму заборгованості частинами за наступним графіком: 21.05.2025 1089 гривень 20 копійок, 20.06.2025 1089 гривень 20 копійок, 20.07.2025 1089 гривень 20 копійок, 19.08.2025 1089 гривень 20 копійок, 18.09.2025 1089 гривень 20 копійок. Додаткові угоди підписані [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказані обставини стверджуються копіями додаткових угод. Таким чином, сторони уклади додаткові угоди в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 31 березня 2025 року 17 гривень 50 копійок, 16 квітня 2025 року 1186 гривень 50 копійок, 21 травня 2025 року 1089 гривень 20 копійок. Вказані обставини визнані позивачем та зазначені у розрахунку заборгованості за кредитним договором сформованому 17 жовтня 2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Суді відхиляє як докази сплати заборгованості за кредитним договором фотознімки надані відповідачем. Суд вважає, що такі фотознімки не є належними доказами сплати заборгованості з тих підстав, що у них не зазначено платника, отримувача платежів, призначення платежу, а також відсутнє пітвердження проведення платежу. Частиною 1 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Суд вважає, що домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору. Відповідач не виконав взятих на себе за кредитними договорами зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. 16 жовтня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило свої права вимоги до [PERSON] .. Вказана обставина стверджується копією договору факторингу №16/10/25 від 16 жовтня 2025 року, копією реєстру прав вимог №16/10/25-02 від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу №16/10/25 від 16 жовтня 2025 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1ст.1048,ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також у інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільною процесу. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Оскільки судом встановлено, що при укладенні договору факторингу його сторонами було дотримано вимог зазначених вище норм закону, а також враховуючи те, що вказаний договір у встановленому законом порядку сторонами не оспорювався і на даний час є чинним, суд вважає, що ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на законних підставах набуло статусу нового кредитора, а відповідно права вимоги до боржника відповідача [PERSON] за кредитним договором. Наявність у позивача договору про надання позики разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договору факторингу та реєстру прав вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за договором. Відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Суд вважає, що за надання кредиту відповідачу правомірно була нарахована комісія в розмірі 525 гривень встановленому кредитним договором. Зокрема, поживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:« 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Як вже було встановлено судом, договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71583187 від 14 березня 2025 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконував. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, розміру комісії за надання кредиту. Враховуючи зміст кредитного договору, можливо дійти висновку, що [PERSON] з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по пені суд виходить з наступного. З 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором від 14 березня 2025 року слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені/неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22. Згідно до п.1 ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, суд вважає недійсними умови додаткових угод між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] від 16 квітня 2025 року та від 21 травня 2025 року у яких розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено із врахуванням пені нарахованої у період дії в Україні правового режиму воєнного стану. Підсумовуючи зазначене вище, станом на час звернення до суду у відповідача існує перед позивачем заборгованість за кредитним договором у сумі 1976 гривень 80 копійок згідно наступного розрахунку: 3500 гривень (тіло кредиту) + 245 гривень (проценти нараховані в межах строку кредитування) + 525 гривень (комісія за надання кредиту) - 2293 гривні 20 копійок (сума коштів сплачена [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором) = 1976 гривень 80 копійок. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 1976 гривень 80 копійок. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 533 гривні 44 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 3 та 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Судом встановлено, що між ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О. 28 серпня 2025 року було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно витягу акту №5ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21 жовтня 2025 року, який містить опис робіт виконаних адвокатом, загальна вартість послуг з надання правової допомоги склала 4500 гривень. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 990 гривень 95 копійок пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки розмір судових витрат в сумі 4500 гривень понесених позивачем на правову допомогу доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial