Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До Карлівського районного суду надійшла позовна заява ТОВ «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 22 квітня 2024 року [PERSON] , ознайомившись з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту, та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклали договір про надання споживчого кредиту № 7816203, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит в сумі 8000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 27.11.2024 р. між ТОВ «Діджи Фінанс та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 27720,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн.; заборгованість за відсотками 12600,00 грн.; заборгованість за пенею 7120,00 грн. ТОВ «Діджи Фінанс», було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення Досудової вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором № 7816203 від 22.04.2024 на адресу реєстрації відповідача. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконує свого зобов`язання та припинив повертати кредитні кошти у строки передбачені даним договорам, у зв`язку з чим, в нього перед позивачем утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою судді від 10.07.2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляла. Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками відповідач отримала особисто, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.04.2024 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна та [PERSON] укладено в електронній формі за допомогою застосування одноразового ідентифікатора A5921 договір про надання споживчого кредиту №7816203, відповідно доЗакону України «Про електронну комерцію», що відповідає умовам чинного законодавства, згідно умов даного договору позичальнику надано кредитні кошти в сумі 8000,00 гривень (шляхом перерахування на її рахунок платіжної картки) на умовах платності, строковості та поворотності, в результаті не виконання позичальником умов даного договору в нього перед первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» утворилася заборгованість яка згідно наданого позивачем розрахунку становить розмірі 27720,00 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту- 8000 грн.;·заборгованості за відсотками- 12600,00 грн.; заборгованості за пенею- 7120,00 грн. 27.11.2024 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф у відповідності до умов якого позивач ТОВ «Діджи Фінанс набув права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7816203 від 22.04.2024, відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №27.11/24-Ф ТОВ «Діджи Фінанс» за договором про надання споживчого кредиту № 7816203 від 22.04.2024 набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 27720,00 гривень. Відповідно дост. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610,612 ЦК України). Відповідно до вимогст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом, в той же час відповідачем не надано жодних заперечень, відзиву по справі або належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованості за пенею. Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 22.04.2024. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача задовольнити частково та стягнути на його користь з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн. та відсотками -12600,00 грн., а всього 20600,00 грн. У стягненні пені в розмірі 7120,00 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені за невиконання кредитного зобов`язання в період дії воєнного стану суперечить вимогам закону. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом на суму 6000 гривень, додаткова угода № 7841118 від 02 квітня 2025. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (РішенняЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Враховуючи вище викладене, складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, що не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 4000 гривень, що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., таким чином на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1800,08 гривень.

Outcome: partial