Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.10.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 574079465 на суму 22000,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора МNV2V9K7. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 22000,00 грн. 25.10.2020 на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку відповідач вказала у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. Крім того, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали реєстр прав вимоги № 135 від 25.05.2021, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором, а також підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу. У подальшому, 20.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 20.10.2023 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 90620,47 грн. Разом з тим, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, яка на момент подання позовної заяви становить 90620, 47 грн, яка складається з: 19486,63 грн - заборгованість по тілу кредиту; 71133,84 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Дана сума також підтверджується випискою з особового рахунку на період дата переходу права вимоги 20.10.2023 - 31.07.2025. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 574079465 від 25.10.2020 у розмірі 90620,47 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.09.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Конопатським О.О. 17.09.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, сформований у системі «Електронний суд», у якому зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними і такими, що мають бути залишені без задоволення. Обставини, наведені позивачем, відповідачем не визнаються, як і не погоджується вона з наданою позивачем вказаним обставинам правовою оцінкою, окрім тих, що наведені у відзиві. Вважає, що у позивача відсутнє право вимоги за договором № 574079465 від 25.10.2020. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Спірний кредитний договір № 574079465 було укладено 25.10.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Натомість договір про відступлення права вимоги між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018. Отже, на момент укладення вказаного Договору факторингу зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] ще не виникло, тому воно не могло бути передано до ТОВ «Таліон Плюс» та у подальшому відступлене до позивача. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 у справі № 301/2368/14 зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Крім цього, як відзначив Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 в справі № 916/2286/16, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем не надано. З огляду на викладене відсутні правові підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за Договором позики № 574079465 від 25.10.2020. Крім того, у матеріалах позовної заяви наявна суперечність розміру заявлених позовних вимог з доказами, наданими на їх підтвердження. Позивачем не надано до суду розрахунку заявлених позовних вимог, зокрема заборгованості за процентами. Натомість позивач посилається на розрахунки заборгованості, надані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». В обох розрахунках щодо тіла кредиту містяться відомості як про нарахування тіла кредиту так і його сплату. В розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у частині нарахування процентів вказано, що 25.04.2021 було нараховано 43540,89 грн. процентів. Вказана сума процентів за один день майже вдвічі перевищує розмір кредиту за договором позики № 574079465 від 25.10.2020. Сума процентів 43540,89 грн., які були нараховані первісним кредитором 25.04.2021, перейшла до розрахунку, наданого ТОВ «Таліон Плюс». Зазначені обставини викликають обґрунтовані суми у правильності нарахування процентів, які містяться в обох розрахунках заборгованості, а тому вказані розрахунки не можуть слугувати належними та допустимим доказами по справі. Більше того, в жодному з розрахунків або в самому позові відсутнє пояснення яким чином проводилися розрахунки та які розміри процентів були враховані при проведенні розрахунків. Позивач просить стягнути проценти за користування кредитними коштами у період, який виходить за межі строку кредитування. Відповідно до правових висновків, висвітлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження №14-154цс18) та від 31.10.2018 (провадження №14 318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті1050 ЦК України. Відповідно до п.1.2. Договору позики № 574079465 від 25.10.2020 кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником. 24.11.2020 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на тридцять днів. 23.12.2020 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на двадцять дев`ять днів. 22.01.2021 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на тридцять днів. 21.02.2021 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на тридцять днів. Разом з тим, 23.03.2021 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на двадцять дев`ять днів. Таким чином строк кредитування за Договором позики склав з 25.10.2020 по 20.04.2021, відтак нарахування первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за період з 21.04.2021 по 09.07.2021 суперечить законодавству. Наведене вище вказує на те, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення. Тож, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представником позивача 22.09.2025 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, сформовану у системі «Електронний суд», у якій вважають заперечення представника відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, та строку чинності договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 зазначає, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №135 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 75 713,32 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу Права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 25.05.2021, тобто після укладання Кредитного договору № 574079465 від 25.10.2020. Отже, відповідач, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. У свою чергу, позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги №135 від 25.05.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Крім того, п. 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами. Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим Договором. Форма вказаного реєстру наведена в Додатку №1 до цього Договору. Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі установленій в Відповідному додатку, Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9. 08.01.1900 до Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 90620,47. Крім того, згідно з п. 2.1 Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, та витягу з реєстру прав вимоги № 9 підтверджено, що право вимоги за Кредитним договором № 574079465 від 25.10.2020 відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу. Разом з тим, між ТОВ «Таліон Пюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820- 01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (копія долучена до позовної заяви) та №3 від копія долучена до позовної заяви) - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Таким чином, додатковими угодами №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 продовжено строк дії Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у разі бажання та необхідності сторін. Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі установленій в відповідному додатку. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 90620,47 грн . З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто підписання реєстру прав вимог - передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу - до 30.12.2024. Слід також звернути увагу, що відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Тобто, створення Реєстрів прав вимог до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та №05/0820-01 від 05.08.2020 відбувається за формою, що визначена у відповідних додатках. Таким чином, вбачається, що вищезгадані Реєстри можуть бути укладені в будь-який момент чинності Договорів факторингу, а перехід права вимоги відбувається в день підписання кожного з Реєстрів. Водночас указує, що 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №20/10/23-03. Відповідно до п.1.1. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Ціна Продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно з п.3.3. цього Договору. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.). Витяг з Реєстру Боржників долучено до позовної заяви. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору . На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023. Отже, твердження відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Враховуючи наведене, позивач дійсно підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи. Тобто позивач набув право вимоги до відповідача на підставі Договору факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023. Хоча перерахування коштів клієнту не є предметом доказування у даному спорі, оскільки факт переходу прав вимоги підтверджується підписанням відповідного реєстру боржників, як це прямо передбачено умовами зазначеного договору. Таким чином, позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства та договору факторингу. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором зазначає, що відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Відповідно до п. 1.3. на період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,28 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 22 000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)* 0,28 (процентна ставка)/100= 1848,00 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів); 1848,00 /30 = 61,60 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 25.10.2020 - 24.11.2020 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). Згідно з п. 1.4. у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). Так, 24.11.2020 сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (п.2 Додаткової угоди). Починаючи з 24.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,93 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди; 21 998,00 (сума виданого кредиту)* 0,93 (процентна ставка)/100= 204,58 грн. (сума за один день користування кредитом за Додатковою угодою), що здійснювалось за період 25.11.2020 - 24.12.2020 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»). Сторони дійшли згоди, 23.12.2020 у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020, на наступну кількість днів: двадцять дев`ять. На дату укладання цієї Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (п.2 Додаткової угоди). Починаючи з 24.12.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,75 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди; 21 997,82 (сума виданого кредиту)* 0,75 (процентна ставка)/100= 164,98 грн. (сума за один день користування кредитом за Додатковою угодою), що здійснювалось за період 25.12.2020 - 22.01.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»). Сторони дійшли згоди, 22.01.2021, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (п.2 Додаткової угоди). Починаючи з 22.01.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,47 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди; 20 487,82 (сума виданого кредиту)* 0,47 (процентна ставка)/100= 96,29 грн. (сума за один день користування кредитом за Додатковою угодою), що здійснювалось за період 23.01.2021 - 21.02.2021 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»). Сторони дійшли згоди 21.02.2021, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (п.2 Додаткової угоди). Починаючи з 21.02.2021, позичальник сплачує за користування кредитом 0,47 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди, 22.03.2021сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020 на двадцять дев`ять днів. Починаючи з 23.03.2021 позичальник сплачує за користування Кредитом 0,47 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди. Крім того, 25.04.2021 нараховано різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Разом з тим, відповідно до п. 1.4. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). Під час укладення договору відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» Відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. До того ж, відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорюється факт укладання кредитного договору № 574079465 від 25.10.2020. Таким чином, позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. У свою чергу представником відповідача адвокатом Конопатським О.О. 25.09.2025 до суду подано заперечення на відповідь на відзив, сформовані у системі «Електронний суд», у яких зауважує, що безпідставними є доводи позивача про обґрунтованість проведення перерахунку процентів на підставі п. 1.4 Договору позики № 574079465 від 25.10.2020. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту Позичальником. Відповідно до п. 1.4. Договору у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). Таким чином передбачений п.1.4. Договору розмір відсотків мав нараховуватися з 31 дня від дати отримання кредиту позичальником, тобто з 25.11.2020. Між тим, 24.11.2020 сторони уклали додаткову угоду до Договору, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий кредит, на тридцять днів. Цією ж додатковою угодою було визначено, що у вказаний період позичальник сплачує за користування кредитом 0,93 відсотків в день від суми кредиту. Сторони 23.12.2020 уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на двадцять дев`ять днів. Цією ж додатковою угодою було визначено, що у вказаний період позичальник сплачує за користування кредитом 0,75 відсотків в день від суми кредиту. Сторони 22.01.2021 уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на тридцять днів. Цією ж додатковою угодою було визначено, що у вказаний період позичальник сплачує за користування Кредитом 0,47 відсотків в день від суми Кредиту, також 23.03.2021 сторони уклали додаткову угоду до Договору позики, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди продовжити строк, на який був наданий Кредит, на двадцять дев`ять днів. Цією ж додатковою угодою було визначено, що у вказаний період позичальник сплачує за користування Кредитом 0,47 відсотків в день від суми кредиту. Шляхом укладення вказаних додаткових угод сторони визначили інший розмір відсотків порівняно з розміром відсотків, визначеним п. 1.4. Договору, які мають сплачуватися за користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. Договору. Тож Таким чином, підстав для проведення перерахунку розміру процентів на підставі п. 1.4. Договору після закінчення строку кредитування у позивача не було. Щодо нарахування процентів за користування кредитом понад строк кредитування у поданих запереченнях зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи умови Договору та додаткових угод до нього, строк кредитування за Договором склав з 25.10.2020 по 20.04.2021. У своїй відповіді на відзив позивач вказує на те, що нараховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проценти за період з 26.04.2021 по 25.05.2021 в сумі 9938,1 грн. та нараховані ТОВ «Таліон Плюс» проценти за період з 26.05.2021 по 09.07.2021 в сумі 14907,15 грн., а всього 24845,25 грн. слід розцінювати як проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Слід зазначити, що у позовній заяві вказані проценти включені до розміру заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Між тим проценти за користування кредитом не можна ототожнювати з процентами, які сплачуються на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки правова природа таких процентів є різною. Так проценти за кредитом є платою за користування чужими грошовими коштами, у той час як проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що позовна заява не містить будь-якого обґрунтування вимог про стягнення процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України та не містить позовних вимог про стягнення процентів, як міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а позивач стягує такі кошти саме як заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, то вимога про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом за період з 26.04.2021 по 09.07.2021 у сумі 24845,25 грн. не підлягає до задоволення. Крім того, вказані кошти не можуть бути стягнуті з відповідача з огляду на очевидну неспівмірність процентів із сумою боргу, а також недотримання принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора. Враховуючи вищевикладене, просить врахувати дані заперечення при розгляді справи № 711/8077/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником позивача 29.09.2025 до суду подано додаткові пояснення у справі, сформовані у системі «Електронний суд», у яких представник відповідача зазначає, що безпідставними є доводи позивача про обґрунтованість проведення перерахунку процентів на підставі п. 1.4 Договору позики № 574079465 від 25.10.2020. Однак звертає увагу, що остання додаткова угода до Договору №574079465 від 25.10.2020 р. укладена 22.03.2021 р. та продовжила строк, на який був наданий Кредит, на наступну кількість днів: двадцять дев`ять, тобто до 21.04.2021. Оскільки, відповідач надалі не здійснював платежі та не сплатив усю суму заборгованості, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення) (п.1.4). Разом з тим, 25.04.2021 нараховано різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Під час укладення договору відповідач ознайомився з його текстом та змістом цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, До суду було подано відповідь на відзив та додаткові пояснення у справі, у яких представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з врахуванням доводів, викладених у зазначених документах. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Конопатський О.О. у судовому засіданні не заперечував факт перерахування відповідачу [PERSON] коштів у сумі 22000 грн., оскільки як повідомила адвоката відповідачка вона отримала на свій картковий рахунок від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» кошти у вказаній сумі. Підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. При цьому зазначив, що йому невідомо чи сплатила відповідачка тіло кредиту у розмірі 22000 грн. Зауважив, що вони погоджуються з позовними вимогами нарахованими саме за період строку кредитування з 25.10.2020 по 21.04.2021, після чого строк кредитування закінчився, а тому згідно наданого позивачем розрахунку визнають суму 22234,33 грн. нараховану до 21.04.2021, що включає тіло кредиту та несплачені відсотки за користування кредитом. Відсотки, що нараховані поза межами строку кредитування з 25.04.2021 по 09.07.2021 не визнають та вважають, що вони нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, про що не заявлено у позовній заяві, оскільки позивач просить стягнути лише відсотки за користування кредитом. Тож відсотки (кошти) у розмірі 24845,25 грн., нараховані за період з 26.04.2021 по 09.07.2021 та 43540,89 грн. вважають безпідставними та такими , що не підлягають до задоволення. Заслухавши та враховуючи думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 574079465 в електронній формі. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2V9K7. Відповідно до умов договору, зокрема п. 1.2-1.3, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 22000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, які передбачені п.п. 1.3-1.5 кредитного договору. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, а саме 25.10.2020 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 22000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням від 25.10.2020 (а.с. 9) та не заперечується стороною відповідача. Натомість, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування ними. Крім того, між первісним кредитором та відповідачкою було укладено ряд додаткових угод, якими у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжено строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020 та визначено процентну ставку на період такого продовження. Так, 24.11.2020 строк кредитування продовжено на 30 днів, на дату укладання Додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом та починаючи з 24.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,93 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди; Додатковою угодою 23.12.2020 сторони дійшли у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020, на 29 днів: двадцять дев`ять, починаючи з 24.12.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,75 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди; Додатковою угодою від 22.01.2021 продовжено строк, на який був наданий кредит на тридцять днів, починаючи з 22.01.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,47 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди. Додатковою угодою від 21.02.2021 продовжено строк, на який був наданий кредит на тридцять днів, починаючи з 21.02.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,47 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди. Додатковою угодою від 22.03.2021сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за Договором № 574079465 від 25.10.2020 на 29 днів, починаючи з 23.03.2021 позичальник сплачує за користування кредитом 0,47 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї Додаткової угоди. Під час укладення договору відповідач ознайомилася з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує її законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась. Судом також встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року, у подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31.12.2024. Тож договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 135 від 25.05.2021 вбачається, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників у тому числі і до боржниці [PERSON] (п/п№ 408) за кредитним договором № 574079465 від 25.10.2020 у загальному розмірі 75713,32 грн. У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, під № 3234 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за указаним кредитним договором у загальному розмірі 90620,47грн., з яких 19486,63 грн. заборгованість за тілом кредиту, 71333,84 грн. заборгованість по відсоткам (а.с.55). Разом з тим, 20.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № б/н від 20.10.2023 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно порядкового номеру запису боржника № 376 до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 90620,47 грн., з яких 19486,63 грн. заборгованість за тілом кредиту, 71133,84 грн. заборгованість по відсоткам (а.с. 47). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до підпункту 1.3. Договору факторингу під правом у цьому договорі вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. При цьому, суд звертає увагу, що перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачується в даному договорі. До позовної заяви представником позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, що є належним доказом стверджувати що фактор набув права вимоги. До того ж, відомості, що указані договори факторингу визнанні нечинними у матеріалах справ відсутні, а тому договори факторингу розцінені судом як правомірні та обов`язкові до виконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, та спростовують твердження відповідача щодо неналежності позивача як кредитора у даних правовідносинах щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статтею 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Водночас, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Кредитний договір № 574079465 від 25.10.2020 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем. Тож, підписуючи кредитний договір відповідач добровільно погодилася з усіма його умовами, зокрема, з строком кредитування та розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини з кредитором, якщо вважала встановлений розмір процентів несправедливим, натомість вона свідомо та без будь-яких застережень погодила умови договору, що підтверджується її підписом. Як вбачається із розрахунків заборгованості, здійснених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», в обумовлений сторонами строк відповідач не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим за кредитним договором № 574079465 від 25.10.2020 станом на 31.07.2025 грн. утворилась заборгованість у розмірі 90620,47 грн., яка складається з 19486,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 71133,84 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), що підтверджується випискою з особового рахунку на дату переходу права вимоги 20.10.2023-31.07.2025. Порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом повністю відповідає умовам договору та вимогам законодавства. Таким чином, оскільки у судовому засіданні доведено, що відповідач отримала кредитні кошти, однак свої зобов`язання щодо повернення у встановлений договором строк кредиту та сплатити проценти за користування ним не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 90620,47 грн., суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., оскільки будь-яких відомостей щодо звільнення останнього від його сплати до суду не надано. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро адвоката Тараненка А.І., та ТОВ «ФК «Ейс»; копію Додаткової угоди № 25770509042 від 05.06.2025 до Договору правничої допомоги № 05/06/25-02 від 05.06.2025; акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно від 25.06.2025 на загальну суму 7000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує позицію Великої Палати ВС, висловлену у справі № 904/4507/18, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. У даному випадку, враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), враховуючи означену вище позицію Великої Палати Верховного суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial