Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 13.08.2025 до Софіївського районного суду надійшов позов представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Грибанова Д. В. до відповідача [PERSON] згідно вимог якого просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №2144352 від 31.08.2024 у розмірі 16665,01 грн. та заборгованість за кредитним договором № 15470-10/2021 від 20.10.2021 у розмірі 14800 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказав, що 31.08.2024 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №2144352. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованості за даним договором. 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним договором позики від 31.08.2024, заборгованість відповідача [PERSON] за яким складає у загальному розмірі 16665,01 грн, з яких: 5050 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 14,65 грн - заборгованість за відсотками, 10100 грн. заборгованість за пенею та 1500,36 грн комісія за надання позики. Окрім того, 20.10.2021 між ТОВ ФК Інвеструм та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту за № 15470-10/2021. Підписавши його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користуванням ними відповідач не виконує, має заборгованість, чим порушує умови кредитного договору. В подальшому ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 31.01.2023 за Кредитним договором № 15470-10/2021 у сумі 14800 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4000 грн та 10800 грн заборгованості за за відсотками. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 31.10.2025 за клопотанням представника позивача витребувано із АТ Акцент Банк інформацію, що містить банківську таємницю, зокрема виписку по рахунку та підтвердження належності [PERSON] банківських рахунків тощо. 22.09.2025 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно вимог якої просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування якого вказує, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які передбачені ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджують ініціювання переказу Позикодавцем кредитних коштів (коштів позики) на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. Звертає увагу суду на те, що ані кредитний договір, ані додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «ФК «Інвеструм» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн. відповідачу [PERSON] , зокрема, і того, що зазначений у Довідці №2919_250630115618 від 30.06.2025. Поміж тим, вказує, що ліцензія НБУ від 01.05.2023 не підтверджує права ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надавати послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків у 2021 році, коли укладався кредитний договір № 15470-10/2021 від 20.10.2021. У зв`язку із викладеним просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а судовий розгляд справи провести без їх участі. 08.12.2025 до суду надійшли письмові пояснення відповідача, згідно якого просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме стягнути із відповідача заборгованість за договором позики № 2144352 від 31.08.2024 у розмірі 5064,65 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5050 грн та заборгованості за процентами у розмірі 14,65 грн., тоді як у задоволенні позовних вимог заборгованості за комісією за надання кредиту у розмірі 1500,36 грн та заборгованості за пенею у розмірі 10 100 грн., просить відмовити, посилаючись на положення ч. 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1-2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Позикодавець не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Комісія за надання Позики згідно п. 2.4 Договору вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Поміж тим вказує, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України вимога Позивача щодо стягнення заборгованості за пенею є неправомірною. Щодо вимог за договором про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021 від 20.10.2021, представник відповідача зазначає, що згідно умов договору визначено строк кредитування, який становить 30 днів. Згідно п. 4.3 Договору про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021 від 20.10.2021 року, У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору. Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВП ВС від 04.02.2020 по справі № 912/1120/16, згідно якої визначено, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, як вважає представник відповідача проценти, нараховані Кредитодавцем після закінчення строку кредитування, а саме: після 18.11.2021 року є мірою відповідальності передбачена ст. 625 ЦК України. На що представник відповідача вказує, що відсотки, нараховані первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» після закінчення строку кредитування (а саме: після 18.11.2021 року) є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. З огляду на, що зазначає, що згідно умов Договору про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021 від 20.10.2021 року [PERSON] має повернути 5 800,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума кредиту становить; 1800,00 грн. - проценти за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. 25.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, а сам судовий розгляд справи просить суд провести без його участі, на задоволенні позову наполягає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки учасники судового засідання не з`явились, згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи. Правове врегулювання правовідносин. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Щодо заборгованості за договором позики № 2144352 від 31.08.2024. Так судом встановлено, що 31.08.2024 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2144352 (а.с. 8-11). Згідно умов договору [PERSON] надано грошові кошти у сумі 5050 грн строком на 30 днів, із процентною ставкою з другого дня користування позикою до дати повернення позики /день 0,01 %. П. 2.4 договору визначено комісію за надання позики у розмірі 29,71 % від суми наданої позики, що у грошовому виразі становить 1500,35 грн (а.с. 8). Останній день повернення позики 29.09.2024 з орієнтованою реальною річною процентною ставкою 2617,16 %. Вказаний договір підписаний сторонами, зокрема позичальником за допомогою одноразовим ідентифікатором 755064 (а.с. 11). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначено, що позичальник сплачує кредит у розмірі 6565,00 грн. (5050 грн сума кредиту, 14,65 грн проценти, 1500,355 грн. комісія), які повинен внести 29.09.2024 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а.с. 13-15). Відповідно до додаткової угоди від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якого сторони погодили про зобов`язання фактора повідомити боржників на протязі 10 робочих днів про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору (а.с. 16) Після чого 13.06.2022 укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого сторони внесли зміни до п. 9.1 договору, відповідно до якого вказаний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Договір дійсний на протязі 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного його виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором... Вказана угода вступає в дію з дати її підписання сторонами та є невід`ємною його частиною договору. (а.с. 17). Додатковою угодою № 47 від 24.01.2025 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, сторонами узгоджено загальну суму прав вимоги за реєстром боржників № 41 від 24.01.2025 та за реєстром боржників № 42 від 24.01.2025 (а.с.18). Згідно акту прийому передачі реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, де на виконання вимог п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 11 від 27.10.2023 після чого з урахуванням п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 17). Відповідно до витягу реєстру боржників № 41 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №2144352 від 31.08.2024 в сумі 16665,01 грн. 00 коп., з яких: 5050 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 14,65 грн. - заборгованість за відсотками, сума заборгованості за пенею у розмірі 10100 грн , 1500,36 грн заборгованість за комісією (а.с. 21). Згідно договору позики, а саме анкетних даних позичальник [PERSON] власноруч при укладенні кредитного договору позики вказав номер платіжного засобу: [NUMBER] . Слід зауважити на противагу доводам представника відповідача щодо ненадання позивачем неналежних доказів, перерахунку коштів, суд не приймає, оскільки сам факт отримання ним коштів представником відповідача не заперечується, і водночас відповідач будучу тримачем вказаного карткового рахунку не надано виписку із карткового рахунку в підтвердження своїх доводів. Щодо доводів представника відповідача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема пені нарахованих за кредитним договором № 2144352 від 31.08.2024. Президентом України 24.02.2022 видано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, стягнення пені у розмірі 10100 грн за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. З огляду на що доводи представника відповідача про неправомірність нарахування штрафних санкцій [PERSON] заслуговують на увагу, і тому суд доходить до висновку відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 10100 грн. Щодо позиції представника відповідача з приводу заборгованості за комісією за надання кредиту у розмірі 1500,36 грн за договором позики № 2144352 від 31.08.2024. Так, відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи та згідно відзиву відповідачем не заперечувалось, що 31.08.2024 між сторонами в електронному вигляді було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 2144352, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 755064 (а.с. 11). Виконавши вказані дії відповідачем, умови договору між сторонами були узгоджені, у тому числі і розмір комісії з надання кредиту у зазначеному розмірі, відповідач погодившись із такими запропонованими умовами засвідчив їх усвідомлення та обізнаність своїм електронним підписом, тому вони прийняті [PERSON] , а сам договір вважається укладеним, у зв`язку із чим відсутні правові підстави щодо відмови у задоволенні заборгованості за комісією . Щодо належності доказів наявності кредитної заборгованості. Твердження сторони відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів, якими доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Згідно із абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88. У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно із пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, а саме: договір позики, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, виписку по рахунку наданий на вимогу ухвали суду, розрахунок заборгованості за кредитом, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості та не спростування його відповідачем. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, у розмірі 6565,01 грн., що складається із наступного: 5050 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 14,65 грн за відсотками та 1500,36 грн комісії за надання позики, згідно п. 2.4 договору позики (29,71 % від суми позики). Щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021 від 20.10.2021. Окрім того, 20 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021, відповідно до якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 4000 грн на строк 30 днів, до 18.11.2021. За користування кредитом передбачена сплата відсотків в розрахунку 1,50% на добу. В договорі зазначено, що його підписанням клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 28). Зазначений кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника 5402 (а.с. 28 на звороті). Договір, графік розрахунків та орієнтовна вартість кредиту, підписані відповідачем електронним підписом. Згідно з графіком платежів та паспорту кредиту, загальні витрати за кредитом складають 1800 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 5800 грн. Відповідно до довідки № 2919_250630115618 від 30.06.2025 iPay.ua вбачається, що 20.10.2021 об 11 год 35 хв. було здійснено успішний переказ коштів у сумі 4000 грн, маска карти [NUMBER] , номер тразакції в системі iPay.ua - 115278396 (а.с. 33). Щодо твердження представника відповідача про відсутність у ТОВ Універсальні Платіжні Рішення щодо переказу коштів без відкриття рахунків на підставі Ліцензії НБУ № 21/788-рк від 01.05.2023, тоді як кредитний договір був укладений у 2021 році, не заслуговує на увагу, оскільки, зазначені документи не стосуються предмету доказування у даній справі, відповідно їх відсутність не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за Кредитним договором. На вимогу ухвали суду надано витяг із виписки по картковому рахунку [NUMBER] , згідно якого видно, що 20.10.2021 було здійснено переказ коштів з картки АТ А-Банк у терміналах інших банків у сумі 4000 грн. 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги в тому числі до боржника [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 15470-10/2021 в розмірі 14800 грн, що підтверджується вказаним договором, актом прийому-передачі та витягом з реєстру боржників (а.с. 36-38). Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за договором № 15470-10/2021 від 20.10.2021 заборгованість відповідача не погашена та станом на 30.06.2025 складає 14 800 грн, з яких: з яких 4000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 10800 грн - заборгованість за відсотками. Нарахувань будь-яких санкцій позивач не здійснював (а.с. 39,40). За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК України) За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку договору про надання фінансового кредиту № 1570-10/2021 від 20.10.2021. Аналізуючи зміст зазначеного договору, зокрема п. 1.3, згідно якого сторонами узгоджено проценти за користування кредитом у розмірі 1,50 % на добу. Товариство надало кредит у розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 договору). Строк кредитування становить 30 днів, тобто до 18.11.2021 (п. 1.2 договору). Таким чином розмір відсотків за користування кредиту у межах кредитування становить 1800 грн, (з розрахунку: 4000 х 1,50 %х30). Поміж тим п. 4.3 договору визначено, що у разі не повернення кредиту у строк визначений п. 1.2 (тобто 30 днів), проценти передбачені п. 1.3 (1,50% на добу) продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитом, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Відповідачем не надано доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі, у зв`язку із чим у дію вступає п. 4.3 Договору, тому розмір відсотків за користування кредитом слід розрахувати наступним чином: 60 грн (1,50%) х 59 днів = 3540 грн. , загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 3540 +1800= 5340 грн., з цього слідує, що зазначена сума підлягає до задоволення. Представник відповідача у письмових поясненнях посилається на правову позицію викладена у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, згідно якої Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З викладеного можливо зробити висновок, що положення ст. 625 ЦК України, застосовуються лише у випадку якщо розмір відсотків за порушення грошового зобов`язання не передбачений договором. Однак аналізуючи договір про надання фінансового кредиту передбачає відповідальність у разі не повернення коштів у межах строку кредитного договору, чому присвячений розділ 4, зокрема п. 4.3, де чітко визначено розмір відсотків за кредитним договором та строк у межах якого слід їх нараховувати. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, підсумовуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає частковому задоволенню на загальну суму 15905,01 грн. Розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд задовольняє частково, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1530,60 грн сплаченого при подачі заяви судового збору.

Outcome: partial