Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] - адвокат Усачук А.В. звернувся до суду із клопотанням про стягнення судових витрат у цивільній справі № 465/3265/25 за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, посилаючись на те, що 10.12.2025 судом у справі № 465/3265/25 прийнято рішення, яким позов задоволено частково. В матеріалах справи № 465/3265/25 міститься відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається: «Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомляємо суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у суді першої інстанції становлять витрат на професійну правничу допомогу в розмірі (орієнтовно) 20 000,00 грн. (включаючи стадії: збирання та опрацювання матеріалів необхідних для складання відзиву на позовну заяву; складання проекту відзиву на позовну заяву; підготовка інших заяв та клопотань по суті спору; представництво інтересів у суді першої інстанції)», а також «Як наслідок, повідомляємо суд, що відповідач не може здійснити оплату коштів по Договору на надання правничої допомоги до моменту ухвалення Франківським районним судом м. Львова судового рішення по справі № 465/3265/25 та підписання Акту приймання наданих послуг по зазначеному Договору. Відтак, повідомляємо суд, що у випадку ухвалення рішення на користь відповідача, стороною відповідача будуть подані докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат по справі № 465/3265/25, у строки встановлені законодавством». За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Під час розгляду даної справи № 465/3265/25 у суді адвокатом Усачуком А.В. було надано відповідну правничу допомогу в обсягах та на умовах, визначених Договором на загальну суму 18 800,00 грн., що підтверджується наступними доказами, а саме додатковою угодою № 1 від 30.05.2025 до договору; рахунком-фактурою № 75 від 15.07.2025; рахунком-фактурою № 88 від 11.11.2025; рахунком-фактурою № 91 від 10.12.2025;актом приймання наданих послуг № 86 від 10.11.2025; актом приймання наданих послуг № 87 від 10.11.2025; актом приймання наданих послуг № 90 від 10.12.2025. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 800,00 гривень. До заяви долучив докази надіслання такої заяви позивачу. Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду заяви, у судове засідання не прибули. Втім представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заяву, згідно якої просить здійснювати розгляд клопотання про стягнення судових витрат без участі сторони відповідача та задовольнити клопотання про стягнення судових витрат по справі №465/3265/25, що у свою чергу, не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення у відповідності до ч.4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з цим, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та додані до клопотання докази, вважає необхідним постановити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2025 у справі № 465/3265/25 позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання частково задоволено. Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судом установлено, що 30.05.2025 між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Усачуком Андрієм Васильовичем (Адвокат) укладено Договір доручення на представництво інтересів та надання правничої (правової) допомоги (надалі Договір). За цим Договором, Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, визначених даним Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити надання юридичної допомоги, а також відповідні фактичні витрати (у випадку їх наявності), які необхідні для виконання умов цього Договору (п.1 Договору). Адвокат уповноважений надавати правничу (правову) допомогу та представляти інтереси Клієнта в усіх: державних органах; органах місцевого самоврядування (включаючи виконавчі органи); в органах, уповноважених здійснювати примусове виконання судових рішень і рішень інших органів; інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування; перед фізичними особами та фізичними особами підприємцями, в судах будь-якої інстанції, включаючи загальні, господарські, адміністративні, а також третейські суди (п. 2 Договору) Також 30.05.2025 між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Усачуком Андрієм Васильовичем (Адвокат) укладено додатковою угоду № 1 від 30.05.2025 до Договору. Пунктом 1 Додаткової угоди сторони погодили, що (Клієнт та Адвокат дійшли взаємної згоди змінити/ доповнити Договір доручення на представництво інтересів та надання правничої (правової) допомоги від 30.05.2025 (надалі Договір) наступними пунктами /умовами: «1.1. Сторони погодили, що безпосередній зміст допомоги Адвоката за цим Договором полягає в тому, що Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання по наданню наступної правничої допомоги, а саме: 1.1.1.збирання та опрацювання матеріалів необхідних для підготування позиції по справі № 465/3265/23 щодо спростування доводів ЛМКП «Львівтеплоенерго» за їх позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання; 1.1.2.аналіз чинної судової практики щодо даної категорії спорів; 1.1.3.надання усних та/або письмових консультативних послуг з приводу представництва інтересів Клієнта, та розгляду справи № 465/3265/25 в Франківському районному суді м. Львова; 1.1.4.підготовка всіх необхідних процесуальних документів (в тому числі, але не виключно: заяв по суті справи (відзиву на позовну заяву, заперечень), письмових пояснень, клопотань, заяв; адвокатських запитів) по справі № 465/3265/25. При виконанні зазначених у п. 1.1. цього Договору обов`язків, Адвокат керується чинним законодавством України та даним Договором (з урахуванням всіх змін та доповнень) (п.1.2. Додаткової угоди). Сторони погодили, що у відповідності до приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар Адвоката обчислюється у фіксованому розмірі за підготовку та ведення конкретної судової справи. Вартість послуг, що надаються Адвокатом в обсязі, визначеному п. 1.1. Договору, становить 8 300,00 грн. (вісім тисяч триста гривень 00 копійок) (п. 8.1.1. Додаткової угоди). Окрім суми визначеної в п. 8.1.1. Договору, Клієнт зобов`язується оплачувати представництво його інтересів у Франківському районному суді м. Львова по справі № 465/3265/25 (участь у відповідних судових засіданнях, не враховуючи їх тривалості) з розрахунку 1 500,00 грн. за кожне судове засідання (п. 8.1.2. Додаткової угоди). Обсяг та вартість виконаних за даним Договором доручень фіксується в акті (-ах), що підписується Сторонами або їх повноважними представниками. Клієнт сплачує на користь Адвоката суму коштів за надання правничої допомоги протягом 60 днів з дня підписання сторонами Акту приймання надання послуг, виставлення відповідного рахунку-фактури Адвокатом та ухвалення рішення по справі № 465/3265/25 (п. п. 8.6., 9 Договору). Згідно з рахунком-фактурою № 75 від 15.07.2025; рахунком-фактурою № 88 від 11.11.2025; рахунком-фактурою № 91 від 10.12.2025;актом приймання наданих послуг № 86 від 10.11.2025; актом приймання наданих послуг № 87 від 10.11.2025; актом приймання наданих послуг № 90 від 10.12.2025, загальна вартість наданих послуг становить на суму 18 800 гривень. Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. З матеріалів справи також вбачається, що представництво інтересів відповідача під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Усачук А.В., який на підтвердження повноважень представника надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК №1166164 від 31.05.2025, виписаний на підставі договору доручення на представництво інтересів та надання правничої(правової допомоги) від 30.05.2025 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія РН №1858 від 26.06.2020. Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження адвоката, як представника відповідача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. Подання суду інших документів з цією метою не передбачене. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим, ч. 1 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати норми вказаної статті щодо поважності причин ненадання доказів стороною про понесені судові витрати під час розгляду справи, а також конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Таким чином, необхідною підставою для ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, після прийняття рішення по суті позовних вимог, є неможливість подання стороною з поважних причин доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі. У відзиві на позовну заяву від 04.06.2025, адвокатом Усачук А.В. було зазначено «Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомляємо суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у суді першої інстанції становлять витрат на професійну правничу допомогу в розмірі (орієнтовно) 20 000,00 грн. (включаючи стадії: збирання та опрацювання матеріалів необхідних для складання відзиву на позовну заяву; складання проекту відзиву на позовну заяву; підготовка інших заяв та клопотань по суті спору; представництво інтересів у суді першої інстанції)» та «Як наслідок, повідомляємо суд, що відповідач не може здійснити оплату коштів по Договору на надання правничої допомоги до моменту ухвалення Франківським районним судом м. Львова судового рішення по справі № 465/3265/25 та підписання Акту приймання наданих послуг по зазначеному Договору. Відтак, повідомляємо суд, що у випадку ухвалення рішення на користь відповідача, стороною відповідача будуть подані докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат по справі № 465/3265/25, у строки встановлені законодавством». Також адвокатом Усачуком А.В. до судових дебатів було заявлено намір подати клопотання разом із доказами понесення судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. З матеріалів даної справи вбачається, що рішення суду ухвалено 10.12.2025. Натомість, акт приймання наданих послуг № 90 від 10.12.2025 підписано лише 10.12.2025, тобто після ухвалення рішення судом, що позбавляло адвоката Усачука А.В. можливості до закінчення судових дебатів у справі подати усі докази розміру судових витрат на правничу допомогу. Отже, клопотанням про стягнення судових витрат у цивільній справі № 465/3265/25 разом із доказами подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а отже строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України, витримані. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правилами п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача задоволено частково, а отже судові витрати івідповідача, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача пропорційно позовним вимогам, в задоволенні яких відмовлено. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено таке: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial