Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

06 жовтня 2025 року [PERSON] за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має статус ветерана органів внутрішніх справ. 23 липня 2025 року о 07 год. 35 хв. у місті Дніпро позивач користувався автобусним маршрутом загального користування №70, від посадочної платформи «Старомостова площа». Даний автобус мав державний номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу. При посадці в даний вид автотранспорту, позивач пред`явив водію автобуса посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив позивачу у пільговому проїзді мотивуючи свою відмову тим, що в нього в салоні вже є два пасажира пільгової категорії. На запитання позивача чому він вважає, що обмеження стосується саме не більш двох пасажирів пільгової категорії, водій пояснити не зміг, але в салоні мікроавтобуса при посадці позивача в даний автотранспортний засіб ще були вільні місця. Позивач був вимушений оплатити проїзд. В підтвердження здійснення оплати позивачу був виданий проїзний квиток «Міський автобус» Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України серії ДБКМ № 014584, вартістю 18,00 грн. при цьому за зворотному боці проїзного квитка була зазначена інформація про автоперевізника, а саме: ТОВ «ДБ», ЄДРПОУ 43122904. [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Дніпробас» зі скаргою на дії водія мікроавтобусу [NUMBER] , однак відповіді не отримав. Також Позивач звернувся з відповідною скаргою до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті. Позивач вважає, що дії відповідача в особі водія є протиправними, такими, що порушують його права, як споживача. Відмовою у пільговому проїзді йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні його гідності, спричиненні душевного болю, відчуття пригніченості, подальшою необхідністю вести переписку з контролюючими органами, чим порушено уклад його життя, яку він оцінює у 700 грн., та за зазначених підстав просить визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові в безоплатному проїзді, стягнути з відповідача на його користь вартість проїзду в сумі 18 грн. 00 коп., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 700 грн. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 07 жовтня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження. 23.10.2025 року від представника Відповідача [PERSON] , через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву в якому вказали, що вважають позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його прав. Наданий Позивачем проїзний квиток не є доказом відмови водія в пільговому перевезенні. Даний квиток, який був отриманий позивачем в невідомий час та міг бути куплений добровільно, для подальшого незаконного доведення порушення прав, як споживача. Також, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди, зокрема за відсутності підтвердження вини водія і відповідача тому дана вимога не підлягає задоволенню. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. 24.10.2025 року Позивачем, через систему «Електронний суд», подано до суду Відповідь на відзив. Позивач зазначив, що проїзний квиток серії [NUMBER] , в розумінні практики Верховного Суду України, є тем самим належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження здійснення позивачем поїздки. Законодавець не потребує від позивача надання інших доказів в здійсненні поїздки, доказу на підтвердження пред`явлення водієві відповідного посвідчення на право пільгового проїзду. Позивач також зазначив, що моральну шкоду у 700 грн. вважає адекватною, розумною мірою відшкодування, оскільки вона викликана нехтування наданими позивачу державних пільг (безкоштовний проїзд), приниження гідності, свідоме публічне ставлення позивача в принижене становище при відмові водія у пільговому проїзді в присутності інших пасажирів. 28.10.2025 року від представника Відповідача Ванжули О.І., через систему «Електронний суд», надійшли письмові Заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача зазначив, що наданий Позивачем проїзний квиток може лише свідчити про факт придбання квитка серії [NUMBER] , але жодним чином не підтверджує факт проїзду позивача 23.07.2025 р. автобусом з р/н [NUMBER] за маршрутом № 70, а тим більше відмови водія в пільговому перевезенні позивача. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 31 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. Сторони у судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів органів внутрішніх справ, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] від 18 січня 2006 року. Згідно з п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам органів внутрішніх справ надаються пільги, зокрема, безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України. Згідно з нормами ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Позивачем на обґрунтування позовних вимог надано до суду копію квитка серії ДБКМ №014584 на міський автобус вартістю 18 грн. 00 коп.. Також, Позивач 23 липня 2025 року звернувся до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті із скаргою на дії автоперевізника (відповідача) у особі водія автотранспортного засобу, та застосування до нього мір впливу. 04 серпня 2025 року позивач отримав відповідь відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті за № 3102/25/23-25, якій повідомив про здійснення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) щодо порушення зазначеного у зверненні. В ході проведених відділом державного контролю заходів, ними виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт та складено акт проведення перевірки. Відповідно до відповіді відділу державного нагляду ним будуть винесені штрафні санкції до перевізника. Крім цього, у листі зазначено, що з метою забезпечення балансу інтересів платних користувачів транспортних послуг, пасажирів пільгових категорій та приватних автотранспортних підприємств, враховуючи вимоги чинного законодавства, перевезення пасажирів пільгових категорій здійснюється щоденно до 10.00 та після 15.00 згідно з відсотковим показником компенсаційних місць, який не перевищує 10 відсотків від місць для сидіння за один рейс, в інший час перевезення здійснюється в необмеженій кількості Суд звертає увагу, що згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до частини 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях Суд зауважує, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами того, що наданий квиток був придбаний 23 липня 2025 року о 07 год. 35 хв. у місті Дніпро у автобусі № 70. Також позивачем не доведено належним чином факту відмови водія у здійсненні пільгового перевезення позивача. Відповідь органу Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.08.2025 року також не підтверджує обставини, на які посилається Позивач. Відповідь не містить відомостей чи доказів, які б підтверджували зафіксовані обставини у вищезазначену дату, що не дає можливості однозначно пов`язати дану відповідь з конкретним випадком, який нібито стався 23 липня 2025 р, що було предметом звернення [PERSON] . Вищезазначений лист органу Державної служби України з безпеки на транспорті ніяким чином не підтверджує порушень ТОВ «ДБ» відносно позивача, як зазначено в позовній заяві. Будь-які документи адміністративного правопорушення про безпідставну відмову в пільговому проїзді передбаченого законодавством України не було надано. Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги позивача, щодо визнання протиправними дій Відповідача у відмові пільгового проїзду та стягнення сплаченої за проїзд суми у розмірі 18 грн. є необґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд виходить з наступного. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільно-правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Враховуючи недоведеність позивачем протиправної поведінки водія, як працівника Відповідача, в суду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Беручи до уваги викладене, досліджені докази, за своїм власним переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим, не підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: dismissed