Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

02 червня 2025 року АТ «А-БАНК» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та 02.08.2024р. уклав з банком кредитний договір № АВН0СТ155101722591407843 щодо надання йому кредиту в розмірі 100000,00 грн. строком на 24 місяці, тобто до 01.08.2026р. зі сплатою процентів у розмірі 55,00 щорічно. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Станом на 30.05.2025р. заборгованість відповідача за даним договором становить 122573,05 грн. та складається з: 92705,39 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 26863,08 грн. загальний залишок заборгованості за процентами та 3004,58 грн. загальний залишок заборгованості за пенею. Просили стягнути вказану заборгованість та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 04.07.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив разом з доказами, що обгрунтовують доводи його заперечень проти позовних вимог. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який письмовим клопотанням, поданим одночасно з позовом, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 15.09.2025р, 20.10.2025р. та 10.12.2025р. не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.04.2010 року [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк», з метою отримання банківських послуг. Того ж дня відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. 15.07.2024р. [PERSON] підписав заяву про погодження використання удосконаленого електронного підпису. Даною заявою він засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку АВank24 з метою засвідчення його дій згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. Просив вважати наведений зразом його цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. 02.08.2024р. відповідачем була підписана заява про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101722591407843. Цією заявою відповідач просив надати йому кредит за послугою «Швидка готівка» на наступних умовах: тип кредиту строковий кредит, мета придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг. Сума кредиту 100000,00 грн. строк кредиту 24 місяці з 02.08.2024р по 01.08.2026р. Процента ставка фіксована 55% на рік. Розмір щомісячного платежу 7001,84 грн. Відповідно до п. 9, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 9804994011087155. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 168044,17 грн. В пункті 18 зазначено, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. До матеріалів справи також долучено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з якої слідує, що протягом 24 місяців позичальник повинен сплачувати ануїтетний платіж в сумі 7001,84 грн., який включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом. Загальна вартість кредиту становить 168044,17 грн., з яких: 100000,00 грн. сума кредиту за договором та 68044,17 грн. проценти за користування кредитними коштами. Виконання АТ «А-Банк» своїх зобов`язань по укладеному договору підтверджується меморіальним ордером від 02.08.2024р., згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 100000,00 грн. відповідно до договору № АВН0СТ155101722591407843. Випискою по кредиту за період х 02.08.2024 по 29.05.2025р. підтверджується використання [PERSON] кредитних коштів та часткове їх повернення. Однак, як слідує з наданої позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] своїх зобов`язань належним чином не виконав, оскільки своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі не сплатив, внаслідок чого станом на 29.05.2025р. виникла заборгованість в розмірі 122573,05 грн. яка складається з: 92705,39 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 26863,08 грн. загальний залишок заборгованості за процентами та 3004,58 грн. заборгованість за пенею. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою, другою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, зважаючи на те, що позичальник [PERSON] належним чином свої кредитні зобов`язання не виконав, оскільки в погоджені з банком строки використані кредитні кошти не повернув та проценти за їх використання не сплатив, суд доходить висновку, що порушені права кредитодавця АТ «А-Банк» підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача кредитної заборгованості, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом - 92705,39 грн. та загальний залишок заборгованості за процентами - 26863,08 грн. Що стосується стягнення з [PERSON] неустойки в сумі 3004,58 грн., то в цій частині суд бере до уваги наступне. Відповідно до 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка - є одним з найбільш поширених способів забезпечення виконання зобов`язань. При цьому право вибору грошової або майнової неустойки належить сторонам зобов`язання, вони мають визначити предмет неустойки в момент укладення правочину про неї. Пунктом 12 передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню в розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. Проте, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049 ЦК України суд дійшов висновку, що на укладений між сторонами договір від 02 серпня 2024р. року поширюється дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача розміру неустойки в сумі 3004,58 грн., а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial