Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник за довіреністю Алієва Н., звернулася до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021 у розмірі 44651,74 грн, з яких: 19532,44 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 25119,30 грн загальна заборгованість за відсотками, а також судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.06.2021 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») та [PERSON] було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10636522-SP (далі Кредитний договір), підписанням якого відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов Договору. Строк дії кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати інші обовязки, передбачені договором. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11-16/Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсягах та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021 у розмірі 44651,74 грн, з яких: 19532,44 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 25119,30 грн загальна заборгованість за відсотками. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021 у розмірі 44651,74 грн, з яких: 19532,44 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 25119,30 грн загальна заборгованість за відсотками. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не зявились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача Алієва Н. в позовній заяві просила проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Також відповідачем до суду подані письмові пояснення, в яких він просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на наступне. Тягар доведення переходу права вимоги та розміру боргу повністю лежить на позивачеві. Позивачем не доведено перехід прав вимоги. Позивач надав витяг з договору факторингу, що позбавляє можливості перевірити строк дії, порядок виконання зобов`язань, умов фінансування тощо. Позивача не надав доказів фактичної оплати, а тому юридичний факт переходу права вимоги не підтверджений. Реєстр прав вимоги підписаний не уповноваженою особою, відтак є неналежним доказом. Позивач не надав доказів направлення чи вручення повідомлення боржнику про зміну кредитора. Розмір боргу є недоведеним. Реєстр та розрахунок не містять деталізації, що порушує ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст. 95 ЦПК України. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. З досліджених письмових доказів по справі судом встановлено, що 23.06.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10636522-SP (далі Кредитний договір), підписанням якого відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов Договору. Строк дії кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку (а.с. 5 копія Заяви про приєднання № 437435). [PERSON] з 23.06.2021 є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-Анкети № 437435 з номером Кредитного договору № 002/10636522-SP від 23.06.2021, картка № [NUMBER] , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 6 копія довідки АТ «ТАСКОМБАНК»). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Висуваючи вимогу про стягнення заборгованості кредитор зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Проте, позивачем не надано жодного первинного документу, який би підтверджував факт перерахування АТ «Таскомбанк» кредитних коштів на зазначені відповідачем реквізити платіжної картки, а також фактичне користування останньої кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до положень частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З досліджених доказів вбачається, що позивачем не доведено факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, шляхом надання йому можливості користування кредитним лімітом, відповідні первинні документи до позовної заяви не додані, з клопотання про їх витребування позивач до суду не звертався. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики, здійснений позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», не є належним та допустимими доказом на підтвердження перерахування коштів відповідачу, існування заборгованості за договором та її розміру. Відповідач наявність заборгованості та її розмір не визнає. Відтак, розрахунок заборгованості не приймається судом до уваги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними доказами факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. Факт укладення з відповідачем Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10636522-SP не є достатньою підставою для стягнення зазначеної позивачем заборгованості. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11-16/Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними договорами, договорами Поруки в обсягах та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021 у розмірі 44651,74 грн, з яких: 19532,44 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 25119,30 грн загальна заборгованість за відсотками. Згідно п. 2.3. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних АТ «ТАСКОМБАНК» за Кредитними Договорами, Договорами Поруки та їх перехід від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог - підтверджує факт переходу від Клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с. 8-9 копія Договору факторингу, а.с. 10 - копія Акту прийому-передачі, а.с. 11 копія Реєстру). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Судом встановлено, що доказів існування зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог позивача, не надано. Крім того, наявна в матеріалах справи копія Договору факторингу № НІ/11/16-Ф не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд можливості дослідити його зміст у повному обсязі та встановити умови вказаного договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» оплати за Договором факторингу. Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 002/10636522-SP від 23.06.2021. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed