Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.04.2025 близько 20 год. 00 хв. позивач перебував біля будинку [ADDRESS] . В цей час до нього підійшов [PERSON] та ударив кулаком в область щелепи. В лікарні [PERSON] було діагностовано травму у вигляді консолідованого ангулярного перелому нижньої щелепи справа та тіла нижньої щелепи в ділянці 34 і 35 зубів. Для відновлення свого здоров`я від отриманих травм позивачу довелось пройти тривале лікування. За даним фактом слідчим відділом Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12025250320000514, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України. Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2025 у справі № 705/3267/25 [PERSON] , [INFO] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивачем були понесені витрати на лікування та придбання ліків. Документально підтвердити понесені витрати позивач може лише в розмірі 11148,15 грн. Нанесені [PERSON] позивачу тілесні ушкодження завдали як фізичного болю так і душевних страждань. Фізичний біль був настільки сильний, що [PERSON] втрачав свідомість. Цей біль не був короткочасним, а завдавав страждань тривалий час, через що позивач не міг заснути без знеболювальних препаратів. Також завдані травми не давали можливості вживати звичну для нього їжу, через що [PERSON] відчував голод. Крім тривалого фізичного болю, злочином завдано душевні страждання, зокрема протягом всього курсу реабілітації після травми позивач не міг у звичний спосіб споживати їжу, через фізичний біль під час навіть незначного навантаження на щелепу, а також встановлені лікарями спеціальні шини. Окрім того, позивач зазнав приниження особистості внаслідок самого удару, оскільки це відбулось на очах інших осіб. Через гематоми соромився виходити з дому, травми викликали дефекти в мові (не міг чітко вимовляти слова), через що йому було важко спілкуватись, відтак був позбавлений вести звичний для нього спосіб соціального життя. Тому, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості просить суд стягнути з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 11148,15 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн.. Ухвалою судді від 04.12.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», що вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву не надходило. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2025 року по справі № 705/3267/25; 1-кп/705/883/25, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ст. ст. 75,76 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Вироком встановлено, що [PERSON] 03.04.2025, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на узбіччі дороги, біля домоволодіння [ADDRESS] , в ході конфлікту з [PERSON] , [INFO] , який розпочався на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, наблизившись спереду наніс один удар кулаком лівої руки в область щелепи справа [PERSON] , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому тіла нижньої щелепи зліва без зміщення уламків, закритого перелому кута нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.. У даному кримінальному проваджені [PERSON] визнаний потерпілим. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно консультативного висновку спеціаліста, пацієнту [PERSON] встановлений діагноз: стан після травми (13.04.25) у вигляді консолідованого ангулярного перелому нижньої щелепи справа та тіла нижньої щелени в ділянці 34 і 35 зубів. Стан після операції 14.04.25 Шинування за Тігерштедтом, 22.04.25 МОС нижньої щелепи, 19.05.25 Зняття шини. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень [PERSON] були понесені витрати на лікування та придбання ліків в розмірі 11148,15 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, за наявності вироку суду відносно [PERSON] , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, та вироком суду встановлено факт заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому [PERSON] , вирок суду набрав законної сили, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у статті 23 ЦК України. Так, згідно положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, емоційному стресі, яких він зазнав у зв`язку із вчиненням протравних дій відповідача. Суд також враховує і тривалість заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: partial