Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 22 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що було зроблено актовий запис № 119. Під час шлюбу у сторін народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з роками стосунки між подружжям стали погіршуватися через різні життєві цінності, а з січня 2025 року сторони перестали проживати разом та підтримувати сімейні стосунки і ведення спільного господарства, сторони проживають за різними адресами. Шлюб носить тільки формальний характер, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, примирення не можливе. Посилаючись на зазначені обставини та норми права, які містяться в ст. ст. 3, 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивач подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від відповідача до суду не надійшло будь-яких заяв чи клопотань, відзив подано не було. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із актового запису про шлюб судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 22 червня 2003 року зареєстрували шлюб у Відділ реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, про що було зроблено актовий запис № 119. Сторони по справі є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, та [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, між сторонами по справі виникли спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Частиною першою статті 21 і частиною першою статті 24 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено частиною третьою статті 105 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків та формальність існування шлюбу, який не виконує свого прямого призначення, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів та не оспорюється відповідачем. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь, понесені нею судові витрати. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Позивачем також понесено судові витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач надала підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу в розмірі 2200,00 грн, що підтверджено ордером, договором про надання правничої допомоги № 13-11/1 від 13 листопада 2022 року, актом виконаних робіт від 14 листопада 2025 року, прибутковим касовим ордером № 00028 від 14. листопада 2025 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 00029 від 14 листопада 2025 року, вказаний розмір правничої допомоги передбачений умовами договору та погоджений сторонами. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в сумі 1211,20 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн, а всього 3411,20 грн.

Outcome: approved