Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4659603, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 22 квітня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 22042025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 44571 грн 73 коп., з яких 9199 грн 96 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30771 грн 77 коп. сума заборгованості за процентами, 4600 грн сума заборгованості за штрафами. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 4659603 від 17 травня 2024 року в розмірі 44571 грн 73 коп. та відшкодувати судові витрати. За ухвалою судді від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані в зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідачка відзив на позов суду не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підписаний електронним підписом відповідачки 47474, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7800 грн строком на 350 днів, до 01 травня 2025 року, зі сплатою процентної ставки в розмірі 1,50% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 6.4. договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання; загальна вартість кредиту становить 48750 грн і складається із 7800 грн сума кредиту за договором, 40950 грн проценти за користування кредитом (а.с. 6-16, 17-19). 22 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до вказаного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка додатково отримала кредит у розмірі 1400 грн, у зв`язку з чим сума отриманого [PERSON] кредиту на дату укладення договору становить 9200 грн; строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3 договору; за користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1.4 договору (а.с. 20-26, 27-29, 30). Згідно з розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 22 квітня 2025 року становить 44571 грн 73 коп., з яких 9199 грн 96 коп. тіло кредиту, 30771 грн 77 коп. проценти за користування кредитом, 4600 грн штрафні санкції; в рахунок погашення заборгованості відповідачкою сплачено грошові кошти в загальному розмірі 16157 грн 12 копійок (а.с. 31-36). На підставі договору факторингу № 22042025, укладеного 22 квітня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», і реєстру боржників до вказаного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 44571 грн 73 коп., з яких 9199 грн 96 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30771 грн 77 коп. сума заборгованості за процентами, 4600 грн сума заборгованості за штрафами (а.с. 37-42). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір № 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додатковий договір до нього були укладені між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 17 травня 2024 року та 22 травня 2024 року, відповідно, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії, передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», не поширюється на вказані договори. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачкою договору дана фінансова установа надала позичальниці суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором строк до 01 травня 2025 року. За таких обставин суд вважає, що відповідачка повинна була сплатити відсотки за вказаним договором у межах строку кредитування 360 днів, до 01 травня 2025 року, в загальному розмірі 32130 грн (7800 грн х 350 днів х 1% і 1400 грн х 345 днів х 1%). З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за договором № 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 травня 2024 року сплатила грошові кошти в загальному розмірі 16157 грн 12 копійок (а.с. 31-36). Таким чином, оскільки відповідачка умови договору про надання фінансового кредиту належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором № 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 травня 2024 року в розмірі 25172 грн 88 коп., виходячи із розрахунку: 9200 грн (загальна сума кредиту) + 32130 грн (відсотки за користування кредитом у межах строку кредитування) 16157 грн 12 коп. (кошти, сплачені відповідачкою у рахунок погашення заборгованості). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за штрафними санкціями, суд враховує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим відповідним Законом, в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і по теперішній час. Згідно з розрахунком заборгованості, позивачем визначено штраф за порушення відповідачкою грошового зобов`язання за договором № 4659603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 травня 2024 року в розмірі 4600 гривень. Однак, враховуючи, що період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання припадає на період дії воєнного стану, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1710 грн 13 коп., виходячи з розрахунку: 25172 грн 88 коп. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028 грн (сума сплаченого судового збору) : 44571 грн 73 коп. (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial