Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2020 р. по справі № 199/1026/20, шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із позивачем. 25 червня 2022 р. [PERSON] досяг повноліття. 01 вересня 2021 р. [PERSON] зараховано до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на підставі наказу № 555-с від 12.08.2021 р. на умовах договору про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-072-К від 30.07.2021 р., укладеного між НТУ «Дніпровська політехніка», [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] є студентом 4 курсу НТУ «Дніпровська політехніка», факультет - менеджмент. За умовами договору про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-072-К від 30.07.2021 р., надання освітніх послуг є платним. Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 договору про надання платних освітніх послуг №196/ФМ-21 від 30.07.2021р., що є невід`ємним додатком до договору про надання у закладі вищої освіти від 30.07.2021 р. № 1223/БД-072-К, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 83 200,00 грн. Вартість освітньої послуги: за один навчальний рік: 20 800,00 грн.; за семестр: 10 400,00 грн.; за місяць: 2 080,00 грн. За договором про навчання у закладі вищої освіти № 1223/БД-072-К від 30.07.2021 р. позивач одноособово сплатила 79 220,00 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач участі у додаткових витратах на дитину за період його неповноліття, що виникли у зв`язку із навчанням дитини, не приймав, не приймає участі і в матеріальному забезпеченні повнолітнього сина, який продовжує навчання та не досяг 23-х років, при тому, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, адже його дохід за 2024 рік склав 411 829,63 грн. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] двадцяти трирічного віку, а також вимога про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 39 610,00 грн. Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що, приймаючи рішення щодо укладання договору про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-073-К від 30 липня 2021 р. і договору про надання освітніх послуг №196/ФМ-21 від 30 липня 2021 р., позивач це питання з відповідачем не погоджувала. Більш того, відповідач спілкувався на цю тему і з колишньою дружиною, і з сином, пропонував синові намагатися вступити до закладу вищої освіти на конкурсній основі, для того щоб вчитися за рахунок бюджетних коштів і попереджав, що не має змоги сплачувати кошти за навчання; в період з 07.07.2021 по 07.07.2022 р.р. його середньомісячний дохід складав 12556,51 грн., з яких 1/3 підлягає стягненню як аліменти. Згідно зі статтею 4 закону України «Про вищу освіту», громадяни України мають право безкоштовно здобувати вищу освіту в державних та комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі, якщо вони вперше отримують певний ступінь вищої освіти (бакалавра або магістра). Отже, на переконання відповідача, у [PERSON] були можливості щодо здобуття вищої освіти в державних та комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, а щодо вищої освіти - то забезпечення здобуття дитиною вищої освіти не є обов`язком батьків. Позивач жодним чином не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність саме платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також, як вказувалося вище, погодження такого вибору з батьком дитини. До особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, не відноситься навчання дитини з метою здобуття подальшої освіти. Такого висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19. Суд касаційної інстанції зауважив, що «навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canada було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Ураховуючи вказані обставини справи, суд касаційної інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову». На підставі ст. 267 ЦК відповідач заявляє про застосування строку давності відносно позовних вимог на суму 16 940 грн., сплачених з 03.08.2021 по 03.06.2022. Одночасно відповідач просив суд врахувати, що відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З досягненням повноліття [INFO] . [PERSON] втратив правовий статус дитини (стаття 6 СК України) згідно ст. 6 СК України. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Оплата вартості навчання повнолітньої дитини не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні, що узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/56454666), постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц, постанові Верховного Суду від 25.02.20 року у справі №521/4397/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87902719). Відповідач також зазначив, що він з червня 2022 р. є військовослужбовцем ЗСУ, з жовтня 2023 року отримав статус учасника бойових дій. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» держава забезпечує учасникам бойових дій та їх дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, то відповідач просив врахувати, що, звертаючись з позовною заявою, позивач не повідомила суду обставини, які мають важливе значення для всебічного та повного розгляду справи, а саме те, що і вона, і повнолітній син з березня 2022 року перебувають на території Федеративної республіки Німеччина, про що достовірно відомо відповідачу. До матеріалів справи позивачем надано перекладене та апостильоване у Федеративній республіці Німеччина свідоцтво про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , уродженцем російської федерації, де вказано місце та дата реєстрації шлюбу - 22.12.2023 року, Гойхельхайм-ан-дер-Лан. Фактично, не повідомляючи суду обставини щодо перебування її та повнолітнього [PERSON] на території Федеративної республіки Німеччина, позивач приховала фактичні обставини справи, які стосуються реальної потреби в матеріальній допомозі [PERSON] . Тимчасовий захист у Німеччині для українців - допомога, яку виплачують щомісяця. Виплати в Німеччині для українців залежать від віку людини, сімейного стану, наявності дітей. Виплати в Німеччині для українців під тимчасовим захистом (щомісячна допомога) становлять: дітям до 5 років виплачують €357; дітям від 6 до 13 років - €390; від 14 до 17 років - €471; дорослим в інтернатних установах - €451; одному партнеру в сімейній парі - €509; самотнім людям і самотнім батькам - €563 без врахування оплати за квартиру і витрат пов`язаних з цим. Отже, [PERSON] , який є працездатною самотньою людиною, отримує щомісячно €563, що становить 26 421 грн. за курсом НБУ євро до гривні. Прожитковий мінімум в України для працездатних осіб в 2025 року становить 3028 грн., відтак, сума в розмірі 26421 грн. майже в 9 разів перевищує встановлений прожитковий мінімум в Україні для працездатних осіб, а отже навряд чи [PERSON] можна віднести до категорії повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням в українському ВУЗі. Згідно наданих договору про навчання у закладі вищої освіти № 1223/ БД-073-К від 30 липня 2021 року і договору про надання освітніх послуг №196/ ФМ-21 від 30 липня 2021 року, а також довідки №16-42/2170 від 13 березня 2025 р., виданої Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка», [PERSON] здобуває ступень освіти - бакалавр, передбачене закінчення навчання - 30.06.2025 р. Отже, з наданих Позивачем документів вбачається, що навчання закінчиться 30.06.2025 р. і таким чином, у відповідності до ч 2. ст. 199 СК України право на утримання [PERSON] може теоретично мати тільки до 30.06.2025 р. Щодо можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, то відповідач просив суд врахувати, що він має непрацездатних батьків, яким надає матеріальну допомогу, на даний час він є платником аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та просив врахувати, що згідно ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Позивач, перебуваючи на території Федеративної республіки Німеччина, відноситься до категорії «один партнеру в сімейній парі», у зв`язку з чим отримує €509 без врахування оплати за квартиру і витрат пов`язаних з цим, а отже також має змогу надавати допомогу сину [PERSON] . У відповіді на відзив позивачем зазначено, що саме за спільним рішенням батьків та [PERSON] останній продовжив навчання у НТУ «Дніпровська політехніка» на умовах оплатного договору. Враховуючи, що повнолітній син навчається на денному відділенні 4 курсу, має намір і у подальшому продовжувати навчання (вступати до п`ятого курсу та здобувати освітній ступінь «Магістр»), стипендію не отримує, не працює, навчається за кошти фізичних осіб, тобто платно, тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько, зобов`язаний та спроможній надавати таку допомогу, оскільки є працездатною особою та має фізичну можливість надавати таку фінансову допомогу, отримує доходи, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. На переконання позивача, очевидним є те, що навчання дитини та здобуття нею першої вищої освіти є розвитком її здібностей, чого відповідачем не спростовано. Крім того, у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 545/819/18 КЦС ВС визнав, що витрати, понесені позивачем на навчання сина в коледжі, та витрати на придбання спортивного інвентарю належать до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини, відтак, доводи відповідача про те, що витрати на навчання у закладі вищої освіти не можуть бути визнані як додаткові, є не обґрунтованими та не заслуговують на увагу. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то позивач зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, відтак, заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає. Позивач одночасно просила суд врахувати, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ в Україну повнолітній син був змушений покинути країну та наразі він проживає на території Федеративної республіки Німеччина, отримує соціальну допомогу для задоволення мінімальних потреб для проживання у Німеччині, при цьому, у зв`язку із навчанням на денній формі навчання [PERSON] не може працевлаштуватися та отримувати заробітну плату. Позивач жодних соціальних виплат не отримує та наразі також є безробітною, а співставлення відповідачем прожиткового мінімуму для проживання в Україні та проживання в Німеччині є абсурдним та хибним, оскільки такі поняття не є взаємопов`язаними, індекс споживчих цін в Німеччині є набагато вищим ніж в Україні. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.04.2024 р. відкрито провадження у цивільній справі; -ухвалою від 28.05.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів: витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, код ЄДРПОУ 37996391, gcosi-dpsu@dpsu.gov.ua) інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України в період з 24.02.2022 по 07.05.2025 р.р. громадянами України: 1.[PERSON] , [INFO] ; 2.[PERSON] , [INFO] ; 3.[PERSON] , [INFO] . Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судомна підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач та відповідач є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дітей припинений в результаті його розірвання на підставі судового рішення - рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2020 р. (справа №199/1026/20). Діти залишились проживати разом із позивачем. 25 червня 2022 р. [PERSON] досяг повноліття. 01 вересня 2021 р. [PERSON] зараховано до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на підставі наказу № 555-с від 12.08.2021 р. на умовах договору про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-072-К від 30.07.2021 р., укладеного між НТУ «Дніпровська політехніка», [PERSON] та [PERSON] . На даний час [PERSON] є студентом 4 курсу НТУ «Дніпровська політехніка», факультет - менеджмент, що підтверджується відповідною довідкою з місця навчання від 13.03.2025 р.; дата припинення навчання 30.06.2025 р. За умовами договору про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-072-К від 30.07.2021 р., надання освітніх послуг є платним. Витрати, пов`язані з навчанням сина [PERSON] , несе позивач; сплачено 79 220,00 грн. Відповідач є платником аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ,в розмірі частки його заробітку (доходу). Відповідач має дохід - отримує виплати військовослужбовцям, що підтверджується інформацію з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів від 12.01.2026 р. Позивач та повнолітній син мешкають в Німеччині, що визнано позивачем (ч. 1ст. 82 ЦПК України). Позивач взяла другий шлюб (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Позивач не надала відповіді на питання відповідача, поставлене ним у порядку ч. 1 ст. 93 ЦПК України. Сторони у цій справі не досягли згоди з питання утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та здійснення половини вартості навчання а договором про навчання у закладі вищої освіти №1223/БД-072-К від 30.07.2021 р., укладеного між НТУ «Дніпровська політехніка», [PERSON] та [PERSON] . Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з обов`язку батька утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, та його виконання. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення частково, виходячи з наступного. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені СК України. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина/дочку, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено судом, [PERSON] досяг повноліття, вступив на навчання, яке тривало до 30.06.2025 р., отримує соціальну допомогу у Німеччині, що визнано позивачем (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Доказів виконання відповідачем вказаного вище обов`язку суду не надано. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Вочевидь, що нормальне існування людини, функціонування її організму та збереження її здоров`я потребує матеріальних цінностей (грошових коштів) для придбання набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних потреб людини. Матеріальних цінностей потребує навіть мінімально прийнятий рівень життя (ч. 3 ст. 82 ЦПК України). Як встановлено судом, повнолітній [PERSON] продовжував навчання до 30.06.2025 р., мешкає разом з матір`ю та потребував у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги, у зв`язку з чим для суду наявні підстави для задоволення вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, який продовжував навчання. В той же час щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, то згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] (останній отримує соціальну допомогу у Німеччині, що визнано позивачем (ч. 1 ст. 82 ЦПК України), докази про розмір якої позивачем не надані, відомості про стан його здоров`я [PERSON] відсутні); 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (докази про стан здоров`я відповідача не надані, відповідач отримує невеликий дохід, як військовослужбовець); 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (відповідач є платником аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки доходу (заробітку)); 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (докази відсутні); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (докази відсутні). З урахуванням наведеного суд погоджується із слушністю доводів відповідача щодо того, що він не може надавати матеріальну допомогу в розмірі частки заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв`язку з чим для суду наявні підстави для задоволення позову частково: розмір частки, яка стягуватиметься, як аліменти, становитиме 1/10 частка заробітку (доходу) відповідача. Стосовно періоду стягнення аліментів, то позивач звернулася до суду 27.03.2025 р., відтак, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України) до припинення навчання - 30.06.205 р. . Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимоги позову про стягнення додаткових витрат на дитину - половини вартості навчання - 39 610,00 грн., то, відмовляючи в задоволенні даної вимоги, суд керується наступним. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню, як додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. За ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Отже, виходячи з вищенаведеного, закон передбачає обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тобто на дитину, а не на повнолітнього сина/дочку, які, зокрема, продовжують навчання, тому для суду наявні підстави для відмови в задоволенні даної вимоги позову. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то судом відмовлено в задоволенні вимоги позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини; окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин та розглядалися судом в цій справі, позовна давність не застосовується.

Outcome: partial