Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3929529 про надання споживчого кредиту, за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи, у електронній формі, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору позичальнику надано кредит у сумі 6000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків закористування кредитом у розмірі 2,% від суми кредиту за кожен день користування. 26.08.2023, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додаткову угоду, згідно якої сума кредиту була збільшена до 12000 грн. 24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс», було укладено договір факторингу № 24/04/21, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання, тому, станом на 24.01.2024, має заборгованість перед позивачем, в сумі 69600 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 12000 грн, сума заборгованості по процентам 57600 грн., нарахованим відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, за ставкою 2% за кожен день, за період з 26.08.2023 по 24.04.2024, яка відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із наданим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовіміститься клопотанняпредставника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням "Укрпошти" про вручення їй судової повістки, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 26.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3929529 про надання споживчого кредиту, за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи, у електронній формі, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору позичальнику надано кредит у сумі 6000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків закористування кредитом у розмірі 2,% від суми кредиту за кожен день користування. Періодичність платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів (п. 1.3 Договору). 26.08.2023, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додаткову угоду, згідно якої сума кредиту була збільшена до 12000 грн. періодичність сплати процентів та строк кредиту залишаються незмінними , відповідно до п.1.3 Договору. Відповідно до п.1.1 Договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленного товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний ним при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору (п.1.3 Договору). Пунктом 1.4.1 Договору визначено, що стандартна процентна ставка становить 2 % в день та застосовуєтьсяу межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Відповідно до п.3.1 Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування редитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Також, 26.08.2023 відповідачем підписано Паспорт споживчого кредитуза допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора К792, який містить умови кредитування. Згідно довідки ТОВ «Пейтек Україна», 26.04.2024, успішно були перераховані кошти у сумі 6000 грн. на платіжну картку платіжну картку № [NUMBER] . 24.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс», було укладено договір факторингу № 24/04/21, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/04/21 від 24.04.2024 року вбачається, що ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3929529 від 26.08.2023, в розмірі 69600 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 12000 грн, сума заборгованості по процентам 57600 грн., які нараховані відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, за ставкою 2% за кожен день, за період з 26.08.2023 по 24.04.2024. Доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, перерахування кредитних коштів, або ж факту відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду надано не було. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного Кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо. Нормою статті 639 ЦК Українипередбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягаєсаме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні протии Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов протии України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. до Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У данному випадку договірні правовідносини виникли між банком (товариством) та фізичною особою -споживачем банківських (фінансових) послуг (ч.1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (фінансова установа). Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договоромпро надання споживчого кредиту, однак відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами укладеного договору. Право позичальника нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нарахування відсотків відбувалося в межах строку дії договору, за період з 26.08.2023 до 24.04.2024 року. Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за кредитним договором, не довела відсутність заборгованості. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3929529 від 26.08.2023, в розмірі 69600 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 12000 грн, сума заборгованості по процентам 57600 грн., які нараховані відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, за ставкою 2% за кожен день, за період з 26.08.2023 по 24.04.2024. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 02.08.2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» та ФОП [PERSON], адвокатом, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018 року, укладено договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг. 25.09.2025 між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» та ФОП [PERSON] було підписано Акт приймання-передачі наданих послуг № 109, в якому зазначено, що вартість підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ ФК «Укрглобал-фінанс» згідно реєстру №1 від 25.09.2025 складає 100000 грн. Згідно витягу з реєстру №1 до Акту приймання - передачі наданих послуг № 109 до договору 02/08/2024 про надання юридичних послугвартість робіт адвоката ФОП [PERSON] з надання правової допомоги за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] та клопотання про витребування доказів становить 10000 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. Таким чином, з відповідача на користь позивача, в силу вимог ст.141 ЦПК України сслід стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Outcome: approved