Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

ТзОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 00-10025254 від 20.10.2024 р. в розмірі 17721,95 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 20.10.2024 р. між ТзОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-10025254 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав 6500 грн. на платіжну картку № 4441-11хх-хххх-4600, строком на 360 днів, тип процентної ставки фіксована, та зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. Кредитодавцем одноразово нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, що складає 1300 грн., яку позичальник зобов`язаний оплатити разом з сумою кредиту в останній день строку кредитування 15.10.2025 р. 14.05.2025 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/Юніт Капітал, відповідно до умов якого ТзОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 14052025-МК/Юніт Капітал від 14.05.2025 року від ТзОВ «Макс Кредит» до ТзОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] в сумі 17721,95 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 17 721,95 грн., яка складається з 7518,25 грн. заборгованості по тілу кредиту, 10 203,70 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також позивач до суми заборгованості включає 3250 грн. штрафних санкцій ( пеня, штрафи), однак в прохальній частині позовної заяви таку не просить стягувати. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Юніт Капітал» змушене звернутись до суду. Ухвалою суду від 12.11.2025 р. справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній ». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2024 р. між ТзОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-10025254 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав 6500 грн. на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-4600, строком на 360 днів, тип процентної ставки фіксована. Кредитодавцем одноразово нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, що складає 1300 грн., яку позичальник зобов`язаний оплатити разом з сумою кредиту в останній день строку кредитування 15.10.2025 р. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту, однак, належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі в сумі 17721,95 грн., яка включає в себе 6 500 грн. заборгованості по тілу кредиту, 10203,70 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1018,25 грн. заборгованості за нарахованими комісіями, згідно розрахунку заборгованості в матеріалах справи (а.с.22,23). 14.05.2025 року між ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/Юніт Капітал, відповідно до умов якого ТзОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10025254 від 20.10.2024 р. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 14052025-МК/Юніт Капітал від 14.05.2025 ТзОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] в сумі 17721,95 грн. (а.с.20). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Клопотання позивача про витребування доказів на підтвердження факту належності відповідачу банківської картки , а також зарахування на таку кредитних коштів суд відхиляє, оскільки вважає за можливе здійснювати розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача. А тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов, в частині стягнення суми заборгованості є підставним та підлягає до задоволення. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 та ч.1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 р., укладеного між ТзОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», копію додаткової угоди № 25770875344 від 11.09.2025 р. до договору № 10/09/25-02 від 10.09.2025 р., копію акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі 7 000 грн. який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю справи, та приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову в розмірі 3 000 грн. Саме такий розмір відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: partial