Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

16 липня 2025 року до Березнегуватського районного суду через систему "Електронний суд" надійшла відповідна позовна заява підписана представницею позивача - Гоцуляк Ю.С., яка діє на підставі ордеру №1156724 від 16.07.2025. У позові зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4821155000:15:000:0017, площею 11,2848 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Березнегуватський район, Березнегуватська селищна рада, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата та час формування 06.01.2023 15:42:35 № 319725503. Підставою для державної реєстрації права власності є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 06 січня 2023 року між [PERSON] (від імені якої, на підставі довіреності, посвідченої 08 грудня 2022 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В., зареєстрованої за №428, діяла [PERSON] ) та [PERSON] . Земельна ділянка, що відчужується за зазначеним договором, має площу 11,2848 га, кадастровий номер 4821155000:15:000:0017, склад угідь: рілля, розташована за адресою: Миколаївська область, Березнегуватський район (тепер Березнегуватська селищна рада). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення сільськогосподарського виробництва. Під час реалізації позивачем права володіння, користування та розпорядження зазначеною ділянкою, у 2023 році ним було виявлено порушення його законних прав та інтересів щодо об`єкта права власності земельної ділянки кадастровий номер 4821155000:15:000:0017, площа 11,2848 га, що полягало в самозахопленні частини ділянки відповідачем шляхом її засадження лісовими насадженнями. З моменту виявлення порушення права власності, позивачем було прийнято рішення здійснити всі можливі заходи щодо усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні ділянкою в досудовому порядку. Після здійснення заходів, необхідних для складання технічної документації, під час виготовлення якої було виявлено факт самовільного зайняття 5,54 га земель сільськогосподарського призначення, що належать позивачу, шляхом засадження цієї площі відповідачем лісовими культурами, він звернувся до голови Березнегуватської селищної ради із заявою від 22.08.2024 року щодо створення комісії по встановленню факту засіву лісовими культурами частини належної йому земельної ділянки з кадастровим номером 4821155000:15:000:0017. У відповіді від 29.08.2024 року №2407/06-18 на зазначену заяву, Березнегуватська селищна рада повідомила, що земельні спори щодо володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, вирішуються виключно в судовому порядку, та запропонувала звернутися до суду для вирішення зазначеного питання. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою кадастровий номер 4821155000:15:000:0017, площею 11,2848 га, що розташована: Миколаївська область, Березнегуватський (Баштанський) район, Березнегуватська селищна рада, шляхом приведення частини земельної ділянки кадастровий номер 4821155000:15:000:0017, площею 5,54 га від загальної площі 11,2848 га, у придатний для використання стан шляхом звільнення за власний рахунок від лісових насаджень. Крім того, стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 30 968,96 грн, які складаються з суми судового збору у розмірі 968,96 грн та гонорару адвоката у розмірі 30 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Гоцуляк Ю.С. в судове засідання з`явилась, на задоволенні позовних вимог позивача наполягала, посилалась на те, що відповідач здійснив самозахоплення земельної ділянки з кадастровим номером 4821155000:15:000:0017, що належить на праві власності позивачеві, внаслідок чого частину земельної ділянки площею 5,54 га зайнято лісовими насадженнями. Хоча позивач і не бачив щоб відповідач здійснював роботи на належній йому земельній ділянці, однак оскільки земельна ділянки ДСГП «Ліси України» межує з земельною ділянкою позивача, а дерева зросли не хаотично, а рядками, вказане свідчить про факт захоплення частини земельної ділянки, та спростовує припущення відповідача про її самозаліснення. Представник відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнала, вважала їх безпідставними, заперечувала засіяння відповідачем лісовими культурами частини земельної ділянки позивача. Наполягала, що лісові культури могли з`явитися внаслідок самозаліснення, оскільки жодне з лісових підприємств не проводило роботи на земельній ділянці позивача, а сааме кошти на посадження лісу на зазначеній площі не виділялись, технічні роботи та обробка лісу від шкідників ніколи не проводились. Крім цього, попередні власники земельної ділянки по питанню наявності на ній дерев ніколи не звертались ( а.с.130-133). Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 06 січня 2023 року позивач уклав договір купівлі продажу земельної ділянки, за яким набув у власність земельну ділянку площею 11.2848 га, кадастровий номер 4821155000:15:000:0017, ріллі, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану : Миколаївська область, Березнегуватський (Баштанський) район, Березнегуватська селищна рада. Договір купівлі продажу земельної ділянки посвідчений 06.01.2023 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 19 (а.с.18-21). Відповідно до п.1.4 Договору відчужувана земельна ділянка належить Продавцю (попередньому власнику [PERSON] ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №091168, виданого Березнегуватською районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 грудня 2003 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за продавцем 18.12.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №815174648211. Правовий режим земельної ділянки полягає в пріоритетному використанні її для сільськогосподарських цілей та характеризується особливим суб`єктним складом у відносинах щодо її використання (п.1.5 Договору). За п.1.7 Договору відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9905748082022, отриманого 08.12.2022 року з використанням електронних сервісів Держгеокадастру: земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення; відомості про обмеження у використанні відчужуваної земельної ділянки, встановленні Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 (з наступними змінами та доповненнями) не зареєстровані. Відповідно до п.3.1 - 3.3 розділу 3 Договору продавець, в особі представника, свідчить та гарантує, що відчужувана земельна ділянка до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною /арештом/, податковою заставою не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори, відносно неї не укладено будь яких договорів з відчуження з іншими особами; земельні сервітути, як постійні, так і строкові відсутні; відчужувана земельна ділянка не забудована; спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин загальнодержавного значення щодо відчужуваної земельної ділянки не видавався; між фермерським господарством «Дружба» та продавцем 18 грудня 2015 року укладено договір оренди землі строком на десять років; протягом звітного податкового року продавцем не вчинялось інших правочинів з продажу нерухомого майна. Покупець стверджує, що відчужувана земельна ділянка ним попередньо візуально оглянута і знаходиться у стані, який є повністю придатним для її використання за цільовим призначенням, … йому відомо, що стосовно відчужуваної земельної ділянки між фермерським господарством «Дружба» та продавцем 18.12.2015 року укладено договір оренди землі строком на десять років. Продавець зобов`язаний в день підписання цього договору передати вказану земельну ділянку у стані рівному з існуючим на день огляду покупцем, попередити покупця про всі відомі їй (йому) недоліки відчужуваної земельної ділянки, попередити покупця про всі права третіх осіб на зазначену вище земельну ділянку, у разі їх наявності, надати покупцеві необхідні матеріали, відомості, документи щодо вказаної земельної ділянки та виконання умов цього Договору. На підставі зазначеного Договору купівлі- продажу земельної ділянки 06 січня 2023 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4821155000:15:000:0017 площею зареєстровано за позивачем, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.92). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що у січні 2023 року її чоловік за договором купівлі продажу придбав земельну ділянку загальною площею 11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вони знайомі з попередньою власницею земельної ділянки, оскільки здійснювали догляд за нею, також їм було відомо що ділянка близько 20 років перебуває в оренді фермерського господарства «Дружба» головою якого є [PERSON] . Однак після придбання земельної ділянки, у листопаді 2023 року виявили, що на частині земельної ділянці росте ліс. За їх замовленням було встановлено межові знаки земельної ділянки, та проведено інвентаризацію земель, яку представники лісництва відмовились підписувати. Вони неодноразово зверталися до відповідача з питанням обміняти заліснену земельну ділянку на вільну, однак їм у цьому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. До 2023 року орендар земельної ділянки сплачував орендну плату за загальну площу земельної ділянки, однак після встановлення меж розраховується за фактично використану площу. Свідок [PERSON] суду показав, що в користуванні фермерського господарства «Дружба» тривалий час перебувають земельні ділянки, що розташовані одним масивом, до якого входить і земельна ділянка позивача. Під час визначення меж та інвентаризації земель було встановлено, що частина земельної ділянки позивача площею близько 6 га зайнята лісовими насадженнями, рядами дерев сосни і дубу. Вважав, що зазначений ліс було висаджено лісництвом, оскільки поруч перебувають належні їм земельні ділянки. Йому відомо, що з 2023 року представниками відповідача будь яких робіт на ділянці позивача не здійснювалось. Статтею 41 Конституції Українита статтею1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 13 ЦК Українипри здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. За частиною 1 статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно достатті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 19 ЗК України до категорії земель України за основним цільовим призначенням відносяться зокрема землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно із положеннями статей 91,96 ЗК Українивласники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Верховний Суд у постановах від 22 липня 2021 року у справах № 2-1206/12, № 714/18/19, від 14 липня 2022 року у справі № 348/3355/13-ц неодноразово наголошував, що відповідно достатті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. У пункті «б» частини першої статті 211 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до частин першої, другої статті 212 ЗК Українисамовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частиною другоюстатті 78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 звертала увагу принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див.постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Судом встановлено, що земельна ділянка площею 11,2848 га кадастровий номер 482115000:15:000:0017 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва була сформована з 2003 року та належала попередньому власнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №091168, виданого Березнегуватською районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 грудня 2003 року. З матеріалів справи та показань свідків відомо, що з 18 грудня 2015 року вказана земельна ділянка перебувала в оренді фермерського господарства «Дружба», на підставі договору оренди землі укладеного строком на 10 років. Позивач набув право власності на земельну ділянку площею 11,2848 га кадастровий номер 482115000:15:000:0017 06 січня 2023 року. 29 лютого 2024 року Південним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарств (м.Миколаїв) позивачеві на звернення щодо звільнення належної йому земельної ділянки, було роз`яснено про необхідність встановити межі земельної ділянки в натурі та запропоновано звернутися до сертифікованого інженера землевпорядника для розробки документації із землеустрою (а.с.55). Листом Південного лісового офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 22 лютого 2024 року зазначено про необхідність повідомити ДП «Ліси України», який є землекористувачем суміжної земельної ділянки про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі на місцевості а.с.24-26). З копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину України [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області виготовленої фізичною особою підприємцем [PERSON] за договором з позивачем №118-2024 від 09.04.2024 року убачається, що земельна ділянка позивача площею 11.2848 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва сформована та внесена до Державного земельного кадастру за кадастровим номером 4821155000:15:000:0017, розташована в межах території Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області має конфігурацію багатокутника, під`їзд до земельної ділянки забезпечений існуючими польовими шляхами. Відповідно до опису меж земельної ділянки від А до Б ділянка межує з землями комунальної власності не наданими у власність або користування; від Б до В з землеволодінням фізичної особи [PERSON] , від В до А з землекористуванням ФГ «Дружба» (а.с.58-100). При встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер 481155000:15:000:0017, площею 11,2848 ріллі, було зафіксовано лісові насадження на площі 5.54 га, які відображені на плані кадастрової зйомки земельної ділянки ( а.с.64,72). Сторонами визнається, що земельна ділянка позивача з кадастровим номером 481155000:15:000:0017 також межує з земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером 4821155000:15:000:0601 площею 53,5962 га, що перебувала на праві постійного користування у Державного підприємства «Березнегуватське лісове господарство» (а.с.106-108). Відповідно до лісовпорядкування 2013 року вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення відноситься до лісового кварталу 18, виділів 1,4,7 Березнегуватського лісництва Державного підприємства «Березнегуватське лісове господарство». Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 12.10.2021 року №643 державне підприємство «Березнегуватське лісове господарство» припинено шляхом приєднання до державного підприємства «Баштанське лісове господарство». За наказом Державного агентства лісових ресурсів від 11.01.2023 року №111 Державне підприємство «Баштанське лісове господарство» припинено шляхом реорганізації, його правонаступником є Державне підприємство «Ліси України» ( а.с.135-149). З пояснень лісничого Березнегуватського лісництва а також копії Книги обліку лісових культур по Березнегуватському лісництву Держлісфонду та копії проєктів № 42-43 за 2024 рік до філії «Баштанське ЛГ», до 2023року у кварталі 18 виділ [NUMBER] земельна ділянка використовувалась для сільськогосподарського призначення. Лише у 2024 році у виділі 1 було висаджено лісові культури дубу звичайного згідно проєктів лісових культур. У виділі 4 кварталу 18 у 2018 році лісові культури сосни кримської було переведено у вкриту лісовою рослинністю землі, а у виділі 7 кварталу 18 у 2017 році лісові культури акації білої були переведені у вкриту лісовою рослинністю землі ( а.с.226-231). Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені під час судового розгляду обставини суд доходить висновку, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ДП «Березнегуватське лісове господарство», або його правонаступники, а саме відповідач, вчиняли дії по захопленню земельної ділянки позивача з кадастровим номером 4821155000:15:000:0017 шляхом здійснення висадження та вирощування на цій земельній ділянці лісових насаджень у вигляді дерев сосни і дубу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] лише підтвердили факт наявності на частині земельної ділянки позивача лісових насаджень у вигляді дерев. При цьому за поясненнями свідка [PERSON] вказані дерева зростали на земельній ділянці, власником якої з 2023 року став [PERSON] , протягом всього часу користування нею, що становить більше ніж 10 років. Крім цього, [PERSON] і [PERSON] не були свідками здійснення представниками відповідача будь яких робіт які б підтверджували обставини самовільного використання земельної ділянки з кадастровим номером 4821155000:15:000:0017 для лісових потреб. Також законно володіючи належною на праві власності земельною ділянкою, позивач не надав жодних доказів того, що він був обмежений в своїх діях щодо користування нею, у тому числі, тією частиною земельної ділянки, на якій знаходяться дерева, що свідчить про відсутність перешкод у користуванні земельною ділянкою. Підтвердженням таких висновків є також те, що на час укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 06 січня 2023 року позивач, як Покупець стверджував, що земельна ділянка ним попередньо оглянута і знаходиться у стані, який є повністю придатним для її використання за цільовим призначенням. Доказів того, що частина земельної ділянки позивача яка зайнята деревами, належать до земель Державного лісового фонду, матеріали справи також не містять, а представником ДСГП «Ліси України» заперечується належність спірних рядів дерев саме відповідачу, як і вчинення на земельній ділянці позивача дій по зрощуванню лісових культур. Таким чином, з огляду на те, що позивач не надав суду належних доказів того, що саме ДСГП «Ліси України» вчинялися фактичні дії щодо самовільного використання належної позивачу частини земельної ділянки, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та покладення на відповідача обов`язку звільнення частини земельної ділянки від лісових насаджень за власний рахунок.

Outcome: dismissed