Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

04.06.2023 представник позивача АТ КБ ПриватБанк за довіреністю Дашко Володимир Миколайович звернувся до Буринського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві представник позивача посилався на те, що 11.10.2010 [PERSON] з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки підписала анкету-заяву б/н від 11.10.2010, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір. У зв`язку з цим відповідачці було надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,3 % щомісячно (27,6 % на рік) , вказано розмір комісії та штрафів тощо. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідачка не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 03.05.2023 має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 51137,26 грн. , яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 43943,24 грн. , заборгованості по відсоткам в розмірі 7194,02 грн. . Враховуючи викладене, представник позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.10.2010 у розмірі 51137,26 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. (вхідний № 1964/23 від 09.06.2023) (а. с. 1, 2) . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 15.06.2023 у справі № 574/557/23, провадження № 2/574/169/23 цивільну справу № 574/557/23 за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості, було постановлено передати на розгляд за підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми (40000, м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12) . Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Ухвала набрала законної сили 15.06.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111543046) (а. с. 74) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.07.2023 у справі № 574/557/23, провадження № 2/592/2236/23 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 19.09.2023 о 09:30 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зала судових засідань № 11) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 07.07.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112034008) (а. с. 80) . 01.09.2023 представником відповідачки [PERSON] адвокатом Красноносом Олегом Володимировичем до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми було надано відзив, у якому той заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк безпосередньо не містить підпису відповідачки, а також незрозуміло станом на яку дату діяли вказані Умови та Правила, які зміни вносились до даних Умов та Правил протягом дії кредитного договору № б/н від 11.10.2010. З огляду на це він зазначив про те, що сторони, шляхом підписання анкети-заяви у письмовому виді не обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, строк для повернення кредитних коштів, а також інших необхідних умов кредитного договору, враховуючи той факт, що Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатись частиною спірного кредитного договору та є такими, які не погоджені із відповідачкою у встановленому законом порядку. Крім того, представником позивача був наданий розрахунок заборгованості за договором від 11.10.2010, який не підписувався відповідачкою, а тому він вважає, що підстав для задоволення позову немає (вхідний № 30579/23 від 01.09.2023) (а. с. 86-90) . 01.09.2023 представником відповідачки [PERSON] адвокатом Красноносом Олегом Володимировичем до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми було надано клопотання про витребування доказів від 01.09.2023, в якому він просив суд зобов`язати представника позивача надати: - належно оформлений розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.10.2010, укладеним між АТ КБ ПриватБанк та клієнткою [PERSON] на підставі анкети-заяви від 11.10.2010, станом на 05.05.2023; докази на підтвердження узгодження з відповідачем розмірів кредитного ліміту картки, відкритої на ім`я [PERSON] за період з 11.10.2010 до 03.05.2023; - докази на підтвердження узгодження та підписання відповідачкою Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг; - докази на підтвердження узгодження з відповідачкою розміру процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) , і порядок їх нарахування; - докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів з узгодженою датою їх повернення (вхідний № 30581/23 від 01.09.2023) (а. с. 91-93) . В судовому засіданні представник позивача Гакаль Роман Володимирович надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Він просив задовольнити позов у повному обсязі (а. с. 261) . В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Краснонос Олег Володимирович надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Він просив відмовити у задоволенні позову. Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши та перевіривши письмові докази, які містять в матеріалах судового провадження, оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом було встановлено, що спір, який виник між сторонами, стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, який був оформлений у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк від 11.10.2010. Обґрунтовуючи позовну заяву представник позивача вказав на те, що між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк від 11.10.2010, згідно якому [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та у зв`язку з невиконанням якого, у відповідачки утворилася заборгованість на суму 51137 грн. 26 коп. . В анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг. При цьому заява містить запис, що відповідачка бажає отримати платіжну картку Кредитка Універсальна (а. с. 14) . Також, представником позивача було надано суду копії наступних документів: - розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.10.2010 між АКТ КБ ПриватБанк та клієнтом [PERSON] станом на 05.05.2023, яка складає 51137 грн. 26 коп. , який підписаний від імені представника банку (а. с. 3-11) ; - витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк , розміщений на сайті https://www.privatbank.ua в розділі Умови та правила Тарифи користування кредитною картою Універсальна , які не підписані [PERSON] (а. с. 20-34) ; - витяг із Умов і Правил надання банківських послуг в акціонерному товаристві комерційний банк ПриватБанк , розміщений на сайті https://www.privatbank.ua в розділі Умови та правила , який не містить підпису відповідачки [PERSON] про ознайомлення (а. с. 20-34) . Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) . Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . У відповідності до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Підписавши 11.10.2010 анкету-заяву, відповідачка висловила згоду на отримання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття рахунку карти здійснюється у разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту карти. При цьому, відповідно до п. 2.1.1.2.5. банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску картки у разі надання ним у заяві невірної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) картки цій особі. Однак жодної інформації та доказів того, яким чином було задоволено цю заяву і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачці за цим договором платіжного інструменту (банківської картки) , матеріали справи не містять. Згідно з п. 2.1.1.2.1. для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначений у пам`ятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківський послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначеної в заяві. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми, а також відповідно і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку. Підписана відповідачкою анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідачки. Крім того, представник позивача не надав підписаних відповідачкою Умов та Правил надання банківських послуг і тарифів, правил користування, основних умов обслуговування і кредитування, хоча вони повинні містити підпис позичальниці, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) , та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) , яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано представником позивача при розгляді вказаної справи. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив про те, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. При вирішенні спору суд дотримується правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82998244) . З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачкою саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.06.2023) , тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості при розгляді справи судом. Наданий представником позивача витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та витяг з тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. До позовної заяви було долучено роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, які суд розцінив як паспорт споживчого кредиту до умов та правил надання банківських послуг, у якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів. Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] (а. с. 15-18) . Щодо паспорту споживчого кредиту, то він містить узагальнену інформацію, яка відповідно надається споживачу до укладення договору, зберігає чинність та є актуальною лише на період з 22.03.2021 (дата підписання) до 06.04.2021, проте анкета-заява була підписана відповідачкою 11.10.2010, тобто зазначений паспорт був підписаний нею вже після виникнення в неї обов`язку щодо повернення виниклої заборгованості за тілом кредиту та в свою чергу сплати встановлених банком відсотків за користування. Окрім того зі змісту зазначеного паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Тобто, в даному випадку не є доказом підтвердження факту погодження сторонами умов кредитування, оскільки зазначена в паспорті інформація не є актуальною на період нарахування банком відсотків за користування кредитним лімітом. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про споживче кредитування до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну до порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою паспорт споживчого кредиту. Слід зазначити про те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20 висловив такий висновок з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів) . Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104580342) . За викладених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, з наданих представником позивача доказів підтверджується лише факт підписання 11.10.2010 відповідачкою [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк (а. с. 14) , в якій не зазначено ні про видачу будь-яких платіжних чи кредитних карток, строк їх дії, ні розмір кредитного ліміту, ні розмір та порядок нарахування процентів, ні розмір, порядок та підстави нарахування пені чи штрафу. Наданий представником позивача розрахунок заборгованості містить відомості про наявність у відповідачки заборгованості за договором № б/н від11.10.2010, укладеним між АТ КБ ПриватБанк та клієнтом [PERSON] , яка станом на 03.05.2023 становить 51137,26 грн. . Розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.10.2010, на який посилається представник позивача, як на підставу позову і який не містить відомостей про номер відкритого рахунку за даним договором суду не надано, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо можливості стягнення з відповідача фактично отриманих та використаних позичальником коштів. Надані представником позивача документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачкою, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачці кредитного ліміту та розмір її заборгованості перед банком за договором № б/н від 11.10.2010, на який посилається представник позивача. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. Так, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи та згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачці кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останній платіжну картку, представник позивача не надав суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких обставин в ході розгляду справи представником позивача не було доведено факту видачі відповідачці кредитних коштів у заявленому представником позивача розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed