Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Сучасний Факторинг» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Доводи позивача викладені у позові. ТОВ «Сучасний Факторинг», просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 10.08.2019 року, яка станом на 04.12.2024 року становить 17 319,63 грн (з яких 7 531,81 грн тіло кредиту та 9 787,82 грн комісія), обґрунтовуючи вимоги тривалим невиконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення коштів та сплати плати за користування кредитом. Позивач наголошує на правомірності позову з огляду на встановлений договором подовжений строк позовної давності (5 років) та просить також покласти на відповідача судові витрати у розмірі 8 922,40 грн, що включають судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Фактичні обставини встановлені судом. 10.08.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10190524413. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 14 500,00 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) на придбання товарів/послуг, перелік яких визначено у заяві на отримання споживчого кредиту. Факт отримання кредиту та товару підтверджується підписом відповідача у договорі та відповідною видатковою накладною. Згідно з умовами договору, кошти надані терміном на 24 календарних місяці. Плата за користування кредитом складається з щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5% та 0,01% річних за користування кредитними коштами; реальна річна процентна ставка встановлена на рівні 44,07%. Погашення кредиту мало здійснюватися щомісячними платежами: у розмірі 940,59 грн до 11.05.2020 включно, та у розмірі 1 256,07 грн, починаючи з 12.05.2020, зі сплатою до 10 числа кожного місяця. Пунктом 9.3 договору сторони погодили збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення позики, процентів, комісії та неустойки до 5 (п`яти) років. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, відповідач неналежним чином виконував договірні зобов`язання, що призвело до виникнення прострочення. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.12.2024 становить 17 319,63 грн, з яких: ?7 531,81 грн заборгованість за тілом кредиту; ?9 787,82 грн заборгованість за сумою комісії. Загальна сума отриманих від відповідача оплат за весь час склала 9 996,25 грн. Норми права застосовані судом. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1 статті 1048ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження№ 14-44цс21). Висновки суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] користувалася наданими грошовими коштами за кредитним договором №10190524413 від 10.08.2019 року, проте не виконувала зобов`язання щодо їх своєчасного повернення, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Сучасний Факторинг» у частині стягнення основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 7 531,81 грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача комісії за управління кредитом у розмірі 9 787,82 грн, суд зазначає наступне. Згідно з матеріалами справи, позивачем нараховано щомісячну комісію у розмірі 4,5% від суми кредиту. Проте, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19), встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит (обслуговування заборгованості, управління кредитом), є правомірним лише у разі, якщо такі послуги є окремими сервісами, що надаються споживачу за його вибором і мають окрему споживчу цінність. Суд зазначає, що позивачем не надано доказів вчинення окремих дій з «управління кредитом», які б не входили до стандартного процесу адміністрування позики та не були частиною звичайної операційної діяльності фінансової установи. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», умови договору щодо оплати послуг, які банк/фінансова установа вчиняє на власну користь, є несправедливими та не створюють обов`язків для споживача. Таким чином, вимоги про стягнення комісії у сумі 9 787,82 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до стягнення 6 500,00 грн витрат на правничу допомогу на підставі договору №28/08/2024 від 28.08.2024 року та акту наданих послуг. Оцінюючи ці витрати, суд керується принципом співмірності (ст. 137 ЦПК України). Враховуючи, що справа є малозначною, типовою та не потребувала значного обсягу часу адвоката, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково (стягненню підлягає лише тіло кредиту 7 531,81 грн, що становить приблизно 43,5% від заявленої суми боргу 17 319,63 грн), відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються наступним чином: 1.судовий збір: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 053,74 грн. (пропорційно задоволеній частині). 2.правнича допомога: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 827,50 грн. (пропорційно задоволеній частині вимог). На підставі викладеного і

Outcome: partial