Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 14.10.2025 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» про оплату простою та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за не використану щорічну відпустку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» з 18.04.2022 по 03.05.2025, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] від 18.07.2017р.. Вказує, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, та з боку останнього йому була нарахована, але станом на 16.12.2024 і на день звернення до суду не виплачена заробітна плата у розмірі 21103,62 грн., згідно довідки ДП «Неполоковецький КХП» від 16.12.2024р. та стягнута 718/460/25 відповідно до рішення Кіцманського районного суду від 16.03.2025 у справі №718/460/25. Зазначає, що обчислення його середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (03.05.2025) та оплата простою за період з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. відповідач повинен здійснити з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 8000 грн. в місяць. Так, його середньоденний заробіток становить 380,95 грн. з розрахунку 16000 грн. : 42 дні =380,95 грн., де 42 кількість робочих днів в розрахунковому періоді за березень-квітень 2025 р.. А тому належний до стягнення із відповідача середній заробіток за затримку розрахунку становить: 380,95 грн. х 116 днів = 44199,20 грн., де 116 кількість робочих днів в розрахунковому періоді. Разом з тим, вважає, що розмір його оплати за період простою підприємства з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. становить: за жовтень 2023р.: 6700,00 грн. 2608,92 грн. = 4091,08 грн.; за листопад 2023р.: 6700 грн. 2727,36 грн. = 3972,64 грн.; за грудень 2023 р.: 6700 грн.; січень березень 2024р. 21300,00 грн.; за квітень 2024 р. квітень 2025 р. 104000 грн.; 1-2.05.2025р. 380,95 грн. х 2 дні = 761,90 грн., всього за період з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. 140825,62 грн.. Посилається також на те, що при звільненні працівника виплачуть грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст.24 З «Про відпустки»). За період роботи з 18.04.2022 р. по 03.05.2025р. (повні 36 місяців) він не перебував у відпустці. А тому вважає, що відповідач повинен йому виплатити грошову компенсацію за відпрацьовані 36 місяців за 72 дні не використаної ним щорічної відпустки, яка становить 24 000 грн. Крім того, в зв`язку з простоєм всього підприємства, починаючи з 01.10.2023р. до дня звільнення 03.05.2025р. заробітна плата відповідачем була нарахована в таких розмірах жовтень 2023р. 2608,92 грн., листопад 2023р. 2727,36 грн., грудень 2023 р., січень-грудень 2024р., січень травень 2025 р. нульове значення, згідне довідки ПФУ. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, стягнути з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь позивача заробітну плату за простой не з вини працівника за період з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. в розмірі 140825,62 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку з 18.04.2022р. по 03.05.2025р. в розмірі 24000,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 44199,20 грн.. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. (а.с.25) Учасники провадження у судове засідання 29.12.2025 не з`явилися. Позивач [PERSON] 24.12.2025 скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Просить розгляд справи проводити у його відсутності. (а.с.33) Відповідач ДП «Неполоковецький КХП» належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Будь яких заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Відзиву на позов відповідач не подав. Дослідивши матеріали справи з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] від 18.07.2017 року прийнятий на роботу 18.04.2022 в ДП «Неполоковецький КХП» на посаду охоронника ВОХР згідно Наказу №18/04 від 18.04.2022р. та 13.10.2022р. Переведений на посаду слюсаря РММ, згідно Наказу №42-к від 13.10.2022р. 03.05.2025 звільнений з роботи за згодою сторін , відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.10) 18.03.2025 Кіцманським районним судом Чернівецької області виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» по заробітній платі на суму 21103,62 грн. на користь [PERSON] , який пред`явлений до виконання.(а.с.12) Постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.06.2025, зупинені виконавчі дії з примусового виконання по виконавчому листу №718/460/25 виданого 18.03.2025, у зв`язку з тим, що ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» включено до переліків малої або великої приватизації, що підлягають приватизацію. (а.с.13) Згідно інформації Фонду державного майна України, наказом Фонду державного майна України від 25.01.2021 №1091 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна від 06.01.2021 №5 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизація, що підлягають приватизації в 2021 році (із змінами)» державне підприємство «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» включено до переліку об`єктів малої приватизації. (а.с.17) Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності представника відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Норми права, які застосував суд. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 18.04.2022 по 03.05.2025 перебував у трудових відносинах з ДП «Неполоківецьке КХП». Звільнення з даного підприємства відбулось на підставі поданої позивачем заяви про звільнення за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Однак позивачу не вручено копію наказу про звільнення, не надано розрахункові документи та не здійснено виплату належних сум заробітної плати, зокрема не виплачено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 18.04.2022 по 03.05.2025р.. На момент звернення до суду позивач копію наказу про звільнення не отримав, роботодавець у день звільнення розрахунок не провів. Крім того, ухвалою суду від 04.11.2025 у відповідача витребовувалася інформація про суми нарахованої і виплаченої позивачу за час роботи заробітної плати, накази про надання щорічної відпустки працівнику [PERSON] за 2022-2025 роки, а також інформацію про причини ненарахуання заробітної плати працівнику [PERSON] за період грудень 2024 року травень 2025 року. Проте, ухвала суду залишилися невиконаною. Стаття 43Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці". Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. На час звернення з позовною заявою відповідач не сплатив позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який становить 44199,20 грн., а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 18.04.2022 по 03.05.2025рр., яка становить 24000 грн.. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до висновку Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). Таким чином, оскільки відповідач не виконав вимоги передбачені ст. 116 КЗпП України останній повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100(далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складається з наступного : середня заробітна плата за день складає 380,95 грн. ( з розрахунку : дохід за два попередніх місяці 16000 гривень : 42 кількість робочих днів розрахункового періоду). Отже середній заробіток за затримку розрахунку становить: 380,96 грн. х116 днів = 44199,20 грн., де 116 - кількість робочих днів в розрахунковому періоді. З огляду на викладене, суд вважає, що сума заборгованості за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 44199,20 грн., та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за вказаний період у розмірі 24000 грн., невиплаченої позивачці, підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту здійснення розрахунку з позивачем за нараховану, але невиплачену заробітну плату в строки передбачені нормами КЗПП України. Щодо стягнення заробітної плати за простой не з вини працівника, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Статтею 113 КЗпП України, яка регулює порядок оплати під час простою, передбачено два види простою: «з вини працівника» (причиною в такому випадку можуть бути порушення трудової дисципліни, техніки безпеки, навмисне пошкодження виробничого обладнання тощо); «не з вини працівника» (причинами можуть бути стихійне лихо, техногенна катастрофа, карантин, військові дії тощо). Час простою не з вини працівника, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (ст. 113 КЗпП України) Статтею 12 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Такі виплати належать до фонду додаткової заробітної плати як оплата за невідпрацьований час (п. 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати). Таким чином, простій слід оплачувати двічі на місяць (аванс та решту в кінці місяці) з дотриманням загальних правил щодо строків здійснення таких виплат. Згідно із роз`яснення у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема, за час простою, який мав місце не з вини працівника. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики України (листи від 23.10.2007 № 257/06/187-07, від 15.11.2013 № 1273/13/84-13) за обставин, що зумовлюють простій структурного підрозділу чи всього підприємства, складається акт про початок простою за участю представників адміністрації, профспілкового комітету та трудового колективу, на підставі якого керівник підприємства видає наказ про час простою та оплату простою. Позивач в позовній заяві стверджував, що протягом періоду простою підприємства з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. він працював та розмір його оплати за вказаний період становить: за жовтень 2023р.: 6700,00 грн. 2608,92 грн. = 4091,08 грн.; за листопад 2023р.: 6700 грн. 2727,36 грн. = 3972,64 грн.; за грудень 2023 р.: 6700 грн.; січень березень 2024р. 21300,00 грн.; за квітень 2024 р. квітень 2025 р. 104000 грн.; 1-2.05.2025р. 380,95 грн. х 2 дні = 761,90 грн., всього за період з 01.10.2023р. по 03.05.2025р. 140825,62 грн.. Однак, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про оголошення простою та яким чином відповідачем порушено процедуру оголошення простою щодо позивача. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі змісту ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності щодо встановлення фактичних обставин справи. Враховуючи викладене вище, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем надано докази на підтвердження обставин викладених у позовних вимогах щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 44199,20 грн. та виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 18.04.2022р. по 03.05.2025р. в розмірі 24000,00 грн., та підлягає в цій частині до задоволення. Отже суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» щодо стягнення з відповідача заробітної плати за простой не з вини працівника за період з 01.10.2024р. по 03.05.2025р. не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial