Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом зі своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] з 2019 року без реєстрації шлюбу, після моменту укладення шлюбу і до дня його смерті, а також встановити факт перебування [PERSON] на утриманні свого чоловіка. Заява обґрунтована тим, що заявниця та [PERSON] , [INFO] , 22 травня 2025 року уклали шлюб.До реєстрації шлюбу з листопада 2019 року заявниця разом з [PERSON] та своїм сином [PERSON] мешкали за адресою : [ADDRESS] , яка не співпадає не з місцем моєї реєстрації, не з місцем реєстрації чоловіка [PERSON] . З 09.02.2005 по 29.01.2024 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявниця зареєстрована з 17.04.2008 за адресою: [ADDRESS] . Весь цей час вони проживали однією сім`єю, пов`язані спільним господарством, піклувались один про одного, що окрім свідків підтверджується чисельними сімейними фото та відео. [PERSON] був військовим, та з 19.08.2023 звільнений з лав ЗСУ та отримував пенсію за віком. З весни 2025 року [PERSON] став хворіти та помер [INFO] . 27.06.2025 заявниця звернулась до Головного управляння Пенсійного фонду України в Харківській області стосовно призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Рішенням від 07.07.2025 про розгляд заяви щодо призначення пенсії [PERSON] в разі втрати годувальника, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відмовлено з посиланням на ненадання документів сумісного проживання або рішення суду про перебування на утримання померлого годувальника. Тож, встановлення факту її перебування на утриманні свого померлого чоловіка їй потрібно для оформлення пенсії в разі втрати годувальника. Рух у справі висвітлено у відповідних ухвалах. Заявниця у судовому засіданні вимоги про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні годувальника підтримала в повному обсязі. Надавши пояснення посилалась на обставини, викладені у поданій нею заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи управління повідомлене належним чином у встановленому законом порядку. За наслідком судового засідання 18.12.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 26.12.2025 о 11:00 год. Відповідно до ч.1ст.244ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи вищенаведене, дата ухвалення рішення у справі за заявою [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення є дата складення повного судового рішення. Заслухавши пояснення заявниці, покази допитаних свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, тобто, під час розгляду справ в порядку окремого провадження, суд має враховувати подані учасниками справи докази. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні ( п.2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 22.05.2025 перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.05.2025 Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №215.(а.с. 13) [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.06.2025 Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №978.(а.с. 27) Як вбачається з матеріалів справи, заявниця [PERSON] з 17.04.2008 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137710763 від 14.09.2018 на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 5-867, виданого 10.09.2018 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Померлий чоловік заявниці [PERSON] з 09.02.2005 по 29.01.2024 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За відомостями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 20.08.2023 [PERSON] призначена пенсія за віком. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні з 20.08.2023 по 30.06.2025.(а.с. 94) Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсідій та пільг від 07.07.2025 [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] .(а.с. 95) Відмова Пенсійного фонду була обґрунтована відсутністю у заявниці документів, що засвідчують перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника (сумісне проживання на день смерті), тобто через різницю в адресах у зареєстрованому з чоловіком місцю проживання, що унеможливлює підтвердження факту перебування дружини на утриманні померлого годувальника. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали суду, що протягом тривалого часу знають заявницю та її покійного чоловіка, з 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю за однією адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний організований побут, спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. Заявниця [PERSON] отримувала допомогу саме від померлого чоловіка, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, саме [PERSON] опікувався та матеріально забезпечував родину, тому сім`я існувала на його кошти (пенсію), яка і була, по суті, постійним і основним джерелом до існування. Після смерті чоловіка заявниця фактично залишилась позбавленою основного джерела засобів для існування. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх письмові пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Суд зауважує, що при виборі місця проживання громадяни керуються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 3 даного Закону вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадян України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати або перебувати. Відповідно до ст. 6 Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. У своїй ухвалі від 14 вересня 2016 року (справа № 505/2085/14-ц) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов наступного висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Встановлення факту постійного проживання із [PERSON] має для заявниці важливе юридичне значення, а саме оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Таким чином, матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні сукупністю доказів, показаннями свідків, доводиться факт того, що заявник проживала разом з [PERSON] з 2019 року однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до п. 18 Постанови Правління Пенсійного Фонду України від 01 грудня 2008 року «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», документами, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого годувальника непрацездатних членів сім`ї, являються довідки уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування, про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника, одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, а також втрати джерела засобів до існування встановлюються у судовому порядку. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначена інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Як вбачається з відомостей офіційного сайту ГУ ПФУ, [PERSON] з 30.01.2024 отримує пенсійне забезпечення у розмірі 5183,92 грн. щомісячно.(а.с. 14) Згідно протоколу ГУ ПФУ в Харківській області за пенсійною справою 2001036813 (Міноборони) від 20.08.2023 [PERSON] призначено пенсію за віком з 19.08.2023 в розмірі 10045,84 грн. Як вбачається з довідки №1923 від 24.07.2025 Головного управління ПФУ в Харківській області, з березня 2025 року розмір пенсії [PERSON] склав 12044,95 грн. Відповідно до п.1ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно п.1 ч.2 ст.36 Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченогост.26 цього Закону. Відповідно дост.38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Пунктом 8постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Згідно із п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved