Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У вересні 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі ТОВ «Він Фінанс») адвокат Міньковська А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 4 123,39 доларів США (171 047,75 грн), а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.06.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11363322000, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 22 800 доларів США строком до 22.06.2029 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5%. У зв`язку з невиконанням зобов`язання, банк звернувся до суду. 05.08.2011 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення у справі № 2-717/11, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту та відсотками в розмірі 27 732,41 доларів США, що станом на 04.08.2011 року, виходячи з курсу долара (1 долар США = 7,97 грн) становило 221 027,31 грн, пеня та неустойка в сумі 8 412,37 грн та судові витрати у сумі 1 820 грн. 19.12.2011 року Апеляційний суд Хмельницької області по справі № 22ц-3745/11, вирішив рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2011 року, в частині стягнення неустойки в сумі 500 грн і судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині. В задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення неустойки відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1 638 грн. В решті рішення суду залишено без змін. В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 667/К від 11.07.2018 року. В судовому порядку змінено первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» (ЄДРПОУ 38750239). У зв`язку із не сплатою [PERSON] заборгованості, представник позивача просить стягнути із відповідача на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних у сумі 4 123,39 доларів США (171 047,75 грн) за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року. Період прострочення зобов`язання становить 1810 днів. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.09.2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.09.2025 року, не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11363322000, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 22 800 доларів США строком до 22.06.2029 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5%. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02.08.2011 року у справі № 2-717/11 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 27 732,41 долари США, що станом на 04.08.2011 року виходячи із курсу долара (1 долар США = 7 грн 97 коп.) відповідає 221 027 грн 31 коп., пеню та неустойку в сумі 8 412 грн. 37 коп. та судові витрати в сумі 1 820 грн. 19.12.2011 року Апеляційний суд Хмельницької області по справі № 22ц-3745/11, вирішив рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2011 року, в частині стягнення неустойки в сумі 500 грн і судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині. В задоволені позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення неустойки відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 1 638 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 667/К від 11.07.2018 року Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13.11.2019 року замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі №2-717/2011 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Відповідно до копії протоколу № 1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) від 25.07.2024 року змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» (ЄДРПОУ 38750239). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року, відповідач має заборгованість у розмірі 4 123,39 доларів США (171 047,75 грн), яка складається з 3% річних від простроченої суми. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. ПАТ «УкрСиббанк» скористався правом звернення з вимогою про повернення кредиту, звернувшись у 2011 році до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2011 року. Як слідує із судового рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2011 року у справі № 2-717/11, у [PERSON] існує грошове зобов`язання перед ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Він Фінанс», доказів виконання якого відповідачем надано не було, тому позивач має право на стягнення із відповідача 3% річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У такому випадку стягнення з відповідача трьох процентів річних має відбуватися саме в іноземній валюті. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та є обґрунтованим за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року та становить 4 123,39 доларів США (171 047,75 грн). Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved