Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просив суд: визнати будівлю з прилеглим до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, земельну ділянку кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, трактор колісний, марки «Беларус 82», 2011 року випуску, спільною сумісною власністю; визнати за [PERSON] право власності на частку будівлі з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частку будівлі з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на частку земельної ділянки кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га; визнати за [PERSON] право власності на частку земельної ділянки кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки трактора колісний, марки «Беларус 82», 2011 року випуску в розмірі 159159,00 грн. Позов мотивований тим, що з 20 лютого 2015 року позивач з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, та підлягає поділу, а саме: будівля з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, земельна ділянку кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, трактор колісний, марки «Беларус 82», 2011 року випуску. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила: визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки PEUGEOT, 2003 року виписку, номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки PEUGEOT, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Зустрічний позов [PERSON] обґрунтувала тим, що з 20 лютого 2015 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу окрім майна переліченого позивачем за первісним позовом у спільну сумісну власність подружжям було набуто автомобіль марки PEUGEOT, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Угоди про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя ними не досягнуто. Інші процесуальні дії у справі Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 30 серпня 2021 року зазначену позовну заяву прийняла до розгляду та відкрила провадження у справі, призначила підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження /т.1 а.с.66/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 03 вересня 2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовив /т.1 а.с.78-82/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 22 вересня 2021 року прийняв заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог /т.1 а.с.106-107/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 21 жовтня 2021 року прийняв зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадження з первісним позовом /т.1 а.с.139-141/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 06 грудня 2021 року призначив у справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинив /т.1 а.с.170-172/. Ухвалою суду від 11 січня 2022 року поновлено провадження у справі /т.1 а.с.201-202/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 17 січня 2022 року прийняв заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог /т.1 а.с.209-211/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 17 січня 2022 року призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинив /т.1 а.с.212-215/. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року поновлено провадження у справі /т.2 а.с.7/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 20 червня 2023 року погодив експерту строки проведення експертизи /т.2 а.с.15-16/. Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року поновлено провадження у справі /т.2 а.с.33-34/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 08 липня 2024 року закрив підготовче провадження у справі та призначив до розгляду по суті /а.с.129-130/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 15 серпня 2024 року зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №485/1558/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування грошових коштів дійсним та визнання майна особистою власністю /т.2 а.с.149-150/. Ухвалою суду від 28 липня 2025 року поновлено провадження у справі /т.2 а.с.173/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 26 серпня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представника [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження /т.3 а.с.234-236/ Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 26 серпня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судових будівельно-технічної та оціночно-будівельних експертиз /т.3 а.с.229-231/. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 26 серпня 2025 року відмовив [PERSON] у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог /т.3 а.с.232-233/. 05 вересня 2025 року [PERSON] подано позовну заяву про відступлення від засад рівності часток (3/4:1/4) з виділенням в натурі та стягнення компенсації за відчужене авто на дату відчуження. Протокольною ухвалою від 15 вересня 2025 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, для прийняття позовної заяви від 05 вересня 2025 року. 27 жовтня 2025 року [PERSON] подано клопотання про долучення доказів, зокрема про доручення витягу з реєстру будівельної діяльності, звіту про проведення технічного обстеження. Протокольною ухвалою від 03 листопада 2025 року відмовлено у прийнятті доказів. Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 05 листопада 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представника [PERSON] про призначення судової товарознавчої експертизи /т.6 а.с.120-122/. Позиції учасників справи Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити. Визнали позовні вимоги відповідачки за зустрічним позовом. Представник позивача зазначила, що підстави для відступлення від рівності часток відсутні. Позивач сплачує аліменти на утримання дитини, відповідачка не зверталась до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач заборгованості по аліментам не має, не має доказів щодо притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності [PERSON] щодо протиправних дій щодо відповідачки. Неправильний розрахунок по аліментам, не свідчить про винну поведінку позивача. Відповідачка перешкоджає [PERSON] бачитися з дитиною. Щодо дійсної вартості трактора зазначає, що проведена відповідна експертиза, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Позивач за первісним позовом зазначив,що сплачує аліменти на утримання дитини. Відповідачка перешкоджає в спілкуванні з дитиною. Відповідачка за первісним позовом та її представник у судовому засіданні зустрічний позов підтримали, при цьому просили суд відступити від рівності часток. Первісний позов визнали частково. Відповідачка зазначила, що в період шлюбу їх забезпечували її батьки. Позивач ухиляється від батьківських обов`язків, не приймає участь у лікуванні дитини. Заперечувала, щодо вартості трактора, яка визначена експертом, оскільки експертом не було здійснено його огляд, його вартість значно нижча. Представник відповідачки зазначила, що дитина хворіє, тому потребує додаткових витрат на лікування. Розмір частки відповідачки підлягає збільшенню враховуючи наведене. Дійсна вартість трактора становить 21400 грн. Експертиза проведена без огляду трактора, що є порушенням. Позивачу було відоме місце знаходження трактора. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, суд зазначає таке. Суд встановив, що сторони у справі з 20 лютого 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2022 року /т.4 а.с.76-78/. За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилося донька [PERSON] , [INFO] /т.4 а.с.79/. Згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого органом №5616 09.06.2023, відповідачка за первісним позовом [PERSON] відновила дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 26.06.2020 [PERSON] придбала будівлю закусочної « [PERSON] » з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами, разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, кадастровий номер 4825710100:37:034:0034, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2020, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М. /т.1 а.с.11-14/. 26.06.2020 [PERSON] придбала земельну ділянку кадастровий номер 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2020 року, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /т.1 а.с.91/. 05.06.2020 [PERSON] придбала земельну ділянку кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2020 року, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В., про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /т.1 а.с.94/. 26.08.2020 [PERSON] придбав автомобіль марки PEUGEOT, модель BOXER, 2003 року виписку, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №5980/20/001538 від 26.08.2020 /т.1 а.с.130/. З 01.11.2016 за [PERSON] був зареєстрований трактор колісний, марки Беларус-82.1, рік виписку 2011, знятий з обліку 05.08.2021 за бажанням власника, про що свідчить відповідь Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 08.12.2021 /т.1 а.с.190/. Автомобіль марки PEUGEOT, 2003 року виписку, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та трактор колісний, марки Беларус-82.1, рік виписку 2011 відчужені сторонами, що останніми не заперечується. Відповідно до висновку експерта №21-1088 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 16.12.2021, середня ринкова вартість трактора МТЗ-82.1 факторів викладених в дослідницькій частині складає 318318,38 грн /т.1 а.с.192-197/. Відповідно до висновку експерта №23-2365 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 14.11.2023, на основі проведених досліджень та розрахунків визначається наступне-ринкова вартість автомобіля PEUGEOT-BOXER, реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням факторів викладених в дослідницькій частині складає - 95349,96 грн /т.2 а.с.20-31/. [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд визнати дійсним договір дарування грошових коштів від 20 травня 2020 року, у сумі 1500000,00 грн, укладеного між нею та [PERSON] та визнати її особистою приватною власністю майно подружжя, яке було придбано за вказані кошти саме: будівлю з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями і спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, що розташовані по [ADDRESS] ; дві земельні ділянки за кадастровим номером 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, розташовану у Баштанському (колишньому Снігурівському) районі Миколаївської області, та за кадастровим номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, розташовану по [ADDRESS] ; транспортний засіб марки PEUGEOT, 2003 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] . Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2025 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2025 року залишено без змін, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено /т.2 а.с.155-162, 167-171/. Крім того, як вбачається з зустрічного позову [PERSON] , остання в позові зазначає, що за період шлюбу, окрім майна переліченого позивачем за первісним позовом у спільну власність подружжям було набуто транспортний засіб марки PEUGEOT, 2003 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] /т.1 а.с.24/. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] проживав у їх будинку з 2020 року. [PERSON] не бачив дитину більше двох років. Вони не перешкоджали [PERSON] в користуванні вільною частиною магазину. Чоловік придбав у доньки трактор за 21400 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що [PERSON] не бачив доньку останніх 3-4 роки. До повномасштабного вторгнення між ними виникали суперечки, скандали,викликали поліцію, складали протоколи. Трактор придбав саме він у 2016 році, але оформив на доньку [PERSON] . З 2021 року трактор зареєстрували за ним. [PERSON] було відомо місце знаходження трактора. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те,що в магазині проводили ремонт подружжя [PERSON] , вони розраховувалися за ремонтні роботи. Він робив там ремонт. Ремонт проводили у 2020 році. Норми права застосовні судом Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення наведених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно з вимогами статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). З досліджених доказів у справі, зокрема письмових доказів, встановлено, що під час перебування у шлюбі подружжя набуло у спільну сумісну власність нерухоме та рухоме майно, а саме: будівлю з прилеглим до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, земельну ділянку кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, трактор колісний, марки «Беларус 82», 2011 року випуску та автомобіля марки PEUGEOT, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] . За такого суд критично ставиться до пояснень [PERSON] та свідків, щодо придбання майна, зокрема і трактора за кошти родини [PERSON] . Отже, [PERSON] не спростовано презумпцію спільного майна, що є її процесуальним обов`язком. Щодо відступу від засад рівності часток при поділу майна подружжя Надаючи правову оцінку доводам [PERSON] та її представника про наявність правових підстав для відступу від рівності часток, суд становив таке. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19)). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19)). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України). Верховний Суд неодноразову зазначав, що: учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)). Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Козирєва А.В. зазначили, що вбачають наявність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, з огляду на: проживання дитини з відповідачкою, статусу ВПО, недостатність аліментів, хронічну хворобу дитини та інші хвороби дитини, самоусунення батька, протиправної поведінки позивача за первісним позовом. У підтвердження наявності підстав для відступу від рівності часток, відповідачка надала суду: довідки переселенця [PERSON] , [PERSON] /т.3 а.с.8/; обмінну карту /т.3 а.с.11/; протокол ультразвукового ехокардіо-допплерографічного обстеження /т.3 а.с.14/; консультативний висновок спеціаліста /т.3 а.с.16/; постанову дізнавача від 29 грудня 2021 року; довідку від 06 серпня 2021 року /т.3 а.с.17/; постанову про призначення експертизи від 07 серпня 2021 року /т.3 а.с.18/; витяг з ЄРДР /т.3 зв.а.19/; письмові пояснення та заяву/т.3 а.с.20-23/; медичну довідку (на іноземній мові )/т.3 а.с.24-25/; додаток 7 /т.3 а.с.29/; виписки про рух коштів на картці АТ КБ «Приватбанк »; рахунки-фактури; скриншоти замовлення; квитанції; скриншот з ОЛХ; медичні довідки /т.3 а.с. 54-55/; роздруківки замовлення /т.3 а.с.57-58/; договір №210624 про надання послуг з реабілітації та догляду за дитиною від 21 червня 2024 року /т.3 а.с.61/; акти надання послуг догляду за дитиною /т.3 а.с.62-65/; фото реабілітації та занять /т.3 зв.а.65 -66/;маршрут проїзду до дитячого ортопеда; скриншот листування; акт про пошкодження нерухомого майна /т.3 а.с.73/; витяг з ЄРДР №22022150000002005; дані про нараховану заробітну плату (дохід,грошове забезпечення) з Пенсійного фонду України /т.3 а.с.76-77/; копії банківських виписок; медичні документи та дослідження на ім`я [PERSON] та [PERSON] за 2016, 2017,2018,2019 роки. Суд встановив, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 жовтня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття /т.6 а.с.148-149/. На підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 16 вересня 2021 року, і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2021 року визначено місце проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , за місцем її реєстрації або проживання /т.3 а.с.26-28/. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07 березня 2023 року зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Визначено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : щосуботи та щонеділі з 09:00 до 13:00 на території фактичного проживання матері з дитиною /т.4 а.с.83-85/. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса) станом на 19.12.2025 сукупний розмір заборгованості 895,20 грн /т.6 а.с.187-188/. Відповідно до постанови головного державного виконавця від 21.11.2023 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки доходів відповідача /т.6 а.с.189/. З відповіді від 23.12.2025 вих.№131130 Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо двох виконавчих проваджень вбачається, що встановлено, що розрахунок, який надав виконавець боржнику виявився не точним, оскільки сформований не з моменту відкриття, а квитанції про сплату по двом провадженням, що були долучені 13.11.2023 до виконавчого провадження №67887706 розподілені непропорційно між провадженнями. Керівником відділу буде здійснено перевірку законності виконавчого провадження №68032544 відповідно до ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог чинного законодавства сформовано вірний розрахунок. Станом на 23.12.2025 виконавцем здійснюється перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №67887706, про результат в подальшому буде повідомлено стягувача /т.6 а.с.202/. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази тому, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Так, встановлено, що з позивача в порядку виконання рішень суду стягувались та стягуються аліменти на утримання дитини та дружини, заборгованість відсутня, розбіжності в розрахунках заборгованості по аліментам виникли не з вини позивача. Відповідачка звертаючись з позовом про стягнення аліментів, сама визначила їх розмір, позов задоволено в визначеному розмірі. При цьому, аргументи сторони відповідача за первісним позовом, що коштів які стягуються з позивача недостатньо для утримання та лікування дитини, можуть бути підставою для подачі позову про збільшення розміру аліментів, або про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а не для застосування наразі до спірних правовідносин ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України. Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зокрема: - у постанові Верховного Суду від 01.02.2023, у справі №210/3216/15-ц: Суд не відступив від принципу рівності часток, зазначивши що розмір аліментів вже був визначений судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (1/4 від доходів). Відсутні дані, що позивач вимагав збільшення розміру аліментів, а тому немає підстав вважати, що визначеного судом розміру матеріального утримання дітей недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей; - у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі 521/11825/20: Верховний суд зазначив, що проживання дитини з одним із подружжя, існування у іншого заборгованості по сплаті аліментів самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя; - у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 297/2837/17, постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 570/685/19, Верховний Суд встановив, що проживання дітей з одним із подружжя, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя; У постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 521/11825/20 Верховний Суд наголосив, що встановлення обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу спірного майна, здійснюється судом у кожному випадку окремо із урахуванням наданих сторонами доказів. У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17, Верховний Суд зазначав, що обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23) вказано, що: «невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. Якщо сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, розмір часток кожного з подружжя визначається судом під час розгляду спору. За загальним правилом, що закріплене в частині першій статті 70 СК України, частки дружини та чоловіка є рівними. Це правило не змінюється і в тому разі, якщо один з подружжя не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). СК України встановлює два винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві на майно. Суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя із відповідною зміною частки іншого з подружжя. У разі відступлення від засади рівності часток подружжя суд має вказати, які саме обставини стали підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя. Обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України). Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - законодавець на рівні СК України передбачив орієнтовний перелік таких обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Про недобросовісність одного із подружжя може свідчити, зокрема, приховання певних речей, передання їх на зберігання родичам, продаж спільного майна без згоди другого з подружжя. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей). Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, із яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати». Змагальність сторін належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). З огляду на викладене, суд дійшов висновку що правові підстави для застосування частин другої та третьої ст. 70 СК України, у даному випадку, відсутні. Щодо вимог позивача за первісним позовом про визнання майна спільною сумісною власністю Позивач за первісним позовом заявив вимогу про визнання будівлі з прилеглим до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, земельної ділянки кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, трактора колісного, марки «Беларус 82», 2011 року випуску спільною сумісною власністю. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права(пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду вважала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимогипро поділ спільного сумісного майна(аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц). Відтак, вимога про визнання будівлі з прилеглим до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га, за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер 4825780000:26:000:0027, площею 2 га, земельної ділянки кадастровий номером 4825710100:37:034:0007, площею 0,0241 га, трактора колісного, марки «Беларус 82», 2011 року випуску спільною сумісною власністю подружжя не підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення компенсацій за транспортні засоби Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; - у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн; - у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Отже, як встановлено вище, сторони за час шлюбу придбали трактор колісний, марки «Беларус 82», 2011 року випуску та транспортний засіб марки PEUGEOT, 2003 р.в., державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] , сторони розпорядилися транспортними засобами на власний розсуд, що в такому випадку позивач та відповідачка мають право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості транспортних засобів, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Як встановлено висновками експертів, середня ринкова вартість трактора МТЗ-82.1 складає 318318,38 грн та ринкова вартість автомобіля PEUGEOT-BOXER, реєстраційний номер [NUMBER] складає 95349,96 грн. Заперечуючи проти ринкової вартості спірного трактора відповідачкою наданий договір купівлі-продажу №3/401 разом з цим, його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, тому суд до уваги зазначену вартість не приймає. Заперечуючи проти висновку експерта щодо трактора, відповідачка зазначила, що експертом не оглянуто спірний транспортний засіб. Як вбачається з висновку експерта, експертиза проведена без доступу до трактора, за наявними документами. При цьому висновок містить вказівку на те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (статті 384, 385 КК України). Відповідачка та її представник не навели підстав, за яких такий висновок експерта не міг бути прийнятий судом до розгляду. За таких обставин доводи відповідачки про недопустимість висновку експерта як доказу є необґрунтованими, оскільки за своїм змістом зазначений висновок експерта виготовлений з дотриманням вимог частини шостої статті 106 ЦПК України. Про проведення іншої експертизи відповідач не просила під час підготовчого судового засідання, відповідного клопотання суду не заявляла, таке клопотання заявлено представником позивача після закриття підготовчого засідання, через значний проміжок часу, та судом відмовлено у його задоволенні. Відповідачка також не скористалася правом на подання суду висновку експерта, складеного відповідно до статті 106 ЦПК України на її замовлення. Отже, відповідачка за зустрічним позовом заперечуючи щодо вартості трактора не спростувала визначений у висновку автотоварознавчої експертизи розмір ринкової вартості спірного транспортного засобу. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання за відповідачем за зустрічним позовом права власності на автомобіль Враховуючи, що автомобіль PEUGEOT-BOXER, реєстраційний номер [NUMBER] було відчужено третій особі, вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] право власності задоволенню не підлягають. Отже підсумовуючи вищезазначене, позов [PERSON] , зустрічний позов [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ) підлягають частковому задоволенню, а саме за сторонами слід визнати право власності по частки будівлі з прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудами із земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0066 га за кадастровим номером 4825710100:37:034:0034, розташованими за адресою: [ADDRESS] , по частки земельної ділянки з кадастровим номером 4825780000:26:000:0027, загальною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована у Баштанському районі Миколаївської області, по частки земельної ділянки з кадастровим номером 4825710100:37:034:0007, загальною площею 0,0241 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована у Баштанському районі Миколаївської області, в порядку поділу спільного майна подружжя: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки «PEUGEOT», 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , у розмірі 47674,98 гривень та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки трактора колісного марки «БЕЛАРУС-82.1», 2011 року виписку, у розмірі 159159,00 гривень. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Первісний та зустрічний позови задоволені частково. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] понесені витрати зі сплати судового збору: 1582,00 грн, 908 грн, 492 грн, 10 грн. Половина судових витрат становить 1496 грн. [PERSON] понесені такі витрати: 1816 грн сплачений судовий збір та 5735,52 грн витрати за проведення експертизи. Половина судових витрат становить 3775,76 грн. Отже, за взаєморозрахунком з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2279,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial