Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди. 17.10.2022 р. від представника відповідача [PERSON] адвоката Кадигроб А.С. надійшов відзив, в якому він просив відмовити в позові. 17.11.2022 р. від представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Уніка» надійшов відзив, в якому він просив відмовити в позові. 23.10.2024 р. від представника відповідача [PERSON] адвоката Кєєр О.С. надійшли письмові пояснення, в яких він просив відмовити в позові. Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 07.10.2016 р., близько в 22 год. 40 хв., відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , проїжджаючи по вул. Грушевського, в місті Васильків, Київської області, біля магазину «Фуршет», допустив попутне зіткнення з автомобілем «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] під керуванням третьої особи [PERSON] . Власником автомобіля «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно Полісу № АК/0117407 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.09.2016 р., згідно якого страховик відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» забезпечив страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Mersedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] . Ліміт відшкодування 130000 грн. За фактом даної ДТП відомості про кримінальне правопорушення 08.10.2016 р. були внесені до ЄРДР за № 12016110140002485 та було розпочато досудове розслідування за ч.1 ст. 286 КК України. 19.04.2021 р. кримінальне провадження було закрито за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Вину відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП підтверджується доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування та наявними в матеріалах кримінального провадження № 12016110140002485 від 08.10.2016 р. Згідно правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 р. у справі № 461/3675/17, висновок експерта у кримінальному провадженні, вирок у якому не постановлено, є допустимим доказом у цивільній справі. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ № 08/11/16 від 23.11.16 р. було проведено товарознавче дослідження автомобіля «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] та матеріальний збиток, заподіяний власнику даного автомобіля складає 79033 грн. 05 коп., а вартість ремонту цього автомобіля складає 141002 грн. 61 коп. Вартість проведення та складення вказаного Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ № 08/11/16 від 23.11.16 р. склала 1300 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 23.11.2016 р. Відповідно, протиправними діями відповідача [PERSON] , як власника автомобілю «Mersedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , позивачу [PERSON] заподіяно матеріальної шкоди на суму 142302 грн. 61 коп. (141002 грн. 61 коп.+1300 грн. = 142302 грн. 61 коп.). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно Полісу № АК/0117407 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.09.2016 р., згідно якого страховик відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» забезпечив страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Mersedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно, позивач звертався до обох відповідачів, зокрема 17.10.2016 р. з письмовою заявою до ПрАТ «СК «УНІКА» (вхідний реєстраційний № 205101 від 17.10.2016 р.) про відшкодування матеріальної шкоді внаслідок вищезазначеного ДТП. Однак, до цього часу матеріальна шкода позивачу ані відповідачем [PERSON] , ані відповідачем ПрАТ «СК «УНІКА» жодним чином не відшкодована. Крім того, як вказано в позові, внаслідок пошкодження свого майна позивачу з вини відповідача [PERSON] спричинена матеріальна шкода, він об`єктивно відчуває значні незручності та дискомфорт. Відповідачем [PERSON] було безпідставно проігноровано порушення законних прав позивача як власника пошкодженого автомобіля «Toyota Yaris», д.н.з. [NUMBER] . Такі дії призвели до необхідності докладання позивачем значних зусиль для відновлення своїх прав, відновлення порушеного звичайного способу життя. За 9 років, які минули з дня ДТП, відповідач [PERSON] жодного разу не зустрівся з позивачем, не вважав за необхідне хоча б просто вибачитися та виразити жаль з приводу події ДТП, та хоча б частково відшкодувати заподіяну ним матеріальну шкоду. Згідно позову, компенсацію за моральну шкоду, заподіяну позивачу з вини відповідача [PERSON] позивач оцінює з урахуванням суттєвості порушених життєвих зв`язків, моральних і фізичних страждань, у суму 20 000 грн. З урахуванням вищевказаних обставин, вказана сума буде справедливою та розумною компенсацією для відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди, яка спричинена протиправними діями відповідачів. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 викладено правову позицію, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 у справі №906/1283/16, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Згідно позовної заяви, суму стягнення з Відповідача було визначено в розмірі 142 302 грн. 61 коп. Таким чином, інфляційні нарахування на суму невиконаного грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди, згідно зі ст. 625 ЦК України складають 58 771,58 грн. Таким чином, 3% річних та індекс інфляції складають: 142 302 грн. 61 коп. + 58 771,58 грн. + 12 818,93 грн. = 213 893 грн. 12 коп. Як вбачається, матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок ДТП, складала 142 302 грн. 61 коп. Відповідно, після збільшення предмету позову, на даний час розмір матеріальної шкоди складає 356195 грн. 73 коп. ( 142 302,61 + 213 893,12 = 356195,73 грн). Як вказано вище, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно Полісу № АК/0117407 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.09.2016 р., згідно якого страховик відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» забезпечив страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний рег.номер [NUMBER] . У даному випадку порядок розподілу даної суми матеріальної шкоди між відповідачами є наступним. Договір (Поліс) № АК/0117407 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений між відповідачами 24.09.2016. Розмір страхової суми визначений у розмірі 130000 грн. на одного потерпілого. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, відповідач ПрАТ «СК «УНІКА» повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну протиправними діями відповідача [PERSON] внаслідок ДТП у розмірі 130000 грн. Відповідно, розмір страхової виплати (неоплачене страхове відшкодування), яка повинна бути сплачена позивачу [PERSON] відповідачем ПрАТ «СК «УНІКА». складає 130 000 грн. Відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди (356195 грн. 73 коп.) та страховою виплатою (130000 грн.), яка становить 226 195 грн. 73 коп. (356195 грн. 73 коп. 130000 грн. =226 195 грн. 73 коп.). Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved