Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпра перебуває цивільна справа за позовом Органу опіки та піклування Великоберезької сільської ради до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів посилаючись на наступні обставини. [PERSON] є тіткою малолітньої дитини [PERSON] , 2012 року народження. Батьками дитини є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] , [INFO] загинув [INFO] захищаючи Батьківщину в зоні виконання бойових завдань. Мати [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . 04.02.2025 року за рішенням Служби у справах дітей Великоберезької сільської ради призначено [PERSON] призначено опікуном на малолітнім [PERSON] , 2012 року народження. Малолітня дитина проживає разом з тіткою та перебуває на її утриманні. Мати дитини ніякої участі у вихованні та утриманні сина не бере, батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується. З огляду на вищевикладене позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття. Ухвалою суду від 03.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Великоберезької сільської ради до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 09.01.2026 року засобами електронного зв`язку надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, 08.07.2025 року засобами поштового зв`язку надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не направила. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Як встановлено судом батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть № 368000. З 04.02.2025 року малолітня дитина проживає разом з тіткою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 03.02.2025 року, помешкання має задовільні умови для проживання, опалення пічне, водопостачання та електропостачання проведені в будинку. Наявні продукти харчування, в кімнатах прибрано та наявні всі необхідні речі для побуту. Наказом Служби у справах дітей Великоберезької сільської ради № 3 від 04.02.2025 року [PERSON] , [INFO] взято на облік, як дитину, що залишилася без батьківського піклування. Наказом Служби у справах дітей Великоберезької сільської ради № 4 від 04.02.2025 року малолітню дитину [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в сім`ю громадянки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідує її вдома. Згідно довідки № 11 від 04.03.2025 р., наданої Нижньореметівської гімназії-філії Великоберезького закладу загальної середньої освіти, що встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , протягом навчання [PERSON] в школі ніколи не приймала участі у його навчанні та вихованні, не контактувала ні з дирекцією школи, ні з класним керівником. Крім того, Службою в справах дітей Велокоберезької сільської ради надано висновок від 12.03.2025 року за № 1, про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у висновку, з 2022 року малолітній проживав з батьком на повному його утриманні, мати [PERSON] за час проживання малолітнього сина з батьком жодного разу не навідувалась до нього та не приймала участь у вихованні та утриманні сина. Відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідує її вдома. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також згідно ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20.При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідачки на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка без поважних причин протягом тривалого часу свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, ще до позбавлення волі за власною ініціативою самоусунулась від виховання та утримання дитини, а отже поведінка [PERSON] , [INFO] відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх дітей. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд погоджується з обраним позивачем розміром аліментів та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved