Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

25 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про встановлення факту мобінгу та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/17888/25 між суддями від 26 серпня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповалової К.В. 15 вересня 2025 року до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 22 вересня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 29 липня 2025 року був прийнятий на посаду розробника архітектури програмного забезпечення у Департамент технологій міжнародного бізнес-юніту ТОВ «ПРОКСІМА РІСЕРЧ ІНТЕРНЕШНЛ» (дистанційна робота). Власником зазначеного Товариства є відповідач - [PERSON] . З перших днів роботи позивач був повністю залучений до виконання поставлених завдань. Першочерговим завданням позивача була розробка архітектури нового програмного продукту, яку він виконав з високою якістю та значним випередженням термінів. Робота отримала високу оцінку від його безпосереднього керівника, Аделіни Полтавської. Зокрема, 31 липня 2025 року о 19:45 (поза межами встановленого робочого часу), після презентації архітектури власнику компанії, позивач отримав від неї повідомлення, де вона відзначила, що "наша команда - молодці" і що вона "усім задоволена". Протягом усього періоду роботи позивач не отримував жодних скарг чи зауважень від колег або безпосереднього керівництва. Навпаки, внесок та професіоналізм позивача неодноразово отримували позитивні відгуки. Незважаючи на високі показники роботи позивача, з першого дня він зіткнувся з упередженим та агресивним ставленням з боку бенефіціарного власника компанії [PERSON] , який систематично та безпідставно звинувачував позивача у проблемах, що існували в компанії задовго до працевлаштування позивача. Під час робочих зустрічей, які проводилися в Microsoft Teams за участю понад 80 колег відповідач, поводився вкрай непрофесійно: не давав можливості пояснити технічні аспекти ситуації, постійно перебивав, розмовляв на підвищених тонах та демонстрував повне нерозуміння базових принципів розробки програмного забезпечення. Також, через постійний тиск позивач був змушений працювати поза межами робочого часу щоб встигнути на "нові сроки" для виконання нових задач, які не були поставлені на початку. Під час обговорення проекту позивача, відповідач окрім того, що він навіть не намагався уважно вислухати та розібратися в базових принципах розробки програмного забезпечення, він постійно принижував честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є досвідченим фахівцем у своїй справі. Окрім того, що він неодноразово під час робочих зустрічей називав позивача «пацаном», причому у зневажливій формі, 14 серпня 2025 року під час чергової робочої зустрічі відповідач дозволив собі наступне висловлювання: «..Блин, а есть хоть один пацан, который там по поводу reportings дату назовет? Ну я понимаю 28 августа мы решим судьбу [PERSON] или он называет дату октября 10 октября, которую ты сегодня озвучишь да или бритвой по горлу и в колодец, а по поводу репортера он даже даты не называет. Какого то пацана привела сюда?» Ця погроза фізичною розправою була висловлена публічно і сприйнята позивачем як реальна загроза його життю та безпеці. Крім того, вживання на адресу позивача такого терміну як «пацан» принижує не лише честь та гідність позивача, а і його ділової репутації. Також на тій самій зустрічі відповідач озвучив погрозу невиплати заробітної плати за вже відпрацьований час. Зазнаючи постійної безпідставної критики, зневажливого ставлення, приниження від Відповідача, Позивач відчував тривожність, надмірну стурбованість щодо якості своєї роботи, все більше приділяв уваги до деталей, внаслідок чого перебував у постійному стресі та під впливом сильних душевних хвилювань. У зв`язку із цим позивач змушений був 18 серпня 2025 року звернутися до ТОВ «МЕДИЧНИИ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА» по допомогу психіатра, який встановив йому діагноз «розлади адаптації у особистості, акцентованої за ананкастичним типом, у вигляді пролонгованої тривожно-обсесивної реакції» та призначив лікування. Загальна вартість консультації та лікарських засобів становила 2 351,00 грн. (1 664,00 грн. вартість консультації та 687,00 грн. вартість ліків). Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки, як вже зазначалося відчував надмірну стурбованість щодо якості своєї роботи, все більше приділяв уваги до деталей, внаслідок чого перебував у постійному стресі та під впливом сильних душевних хвилювань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 200 000,00 грн. Наразі позивач просить суд: 1) встановити факт мобінгу бенефіціарним власником ТОВ «ПРОКСІМА РІСЕРЧ ІНТЕРНЕШНЛ» [PERSON] вчиненого відносно [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2 351,00 грн.;3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн. Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 жовтня 2025 року на 10:00 год. Підготовче засідання призначене на 21 жовтня 2025 року було відкладено на 12 листопада 2025 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 10 грудня 2025 року. У судове засідання 10 грудня 2025 року з`явився позивач та його представник. Відповідач не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки за місцем його реєстрації, проте повідомлення не було вручено адресату та зазначено, що адресат відсутній за адресою. За повідомленням позивача та його представника, відповідач перебуває за кордоном, але точного місця знаходження їм невідомо. Крім того, відповідач викликався до суду як на підготовчі засідання так і на розгляд справи по суті шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв з процесуальних питань також суду не надсилав. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні 10 грудня 2025 року позивач підтримав позовні вимоги вказав, що 29 липня 2025 року був прийнятий на посаду розробника архітектури програмного забезпечення у Департамент технологій міжнародного бізнес-юніту ТОВ «ПРОКСІМА РІСЕРЧ ІНТЕРНЕШНЛ» (дистанційна робота). Власником зазначеного Товариства є відповідач - [PERSON] . З перших днів роботи позивач був повністю залучений до виконання поставлених завдань. Першочерговим завданням позивача була розробка архітектури нового програмного продукту, яку він виконав з високою якістю та значним випередженням термінів. Робота отримала високу оцінку від його безпосереднього керівника, Аделіни Полтавської. Зокрема, 31 липня 2025 року о 19:45 (поза межами встановленого робочого часу), після презентації архітектури власнику компанії, позивач отримав від неї повідомлення, де вона відзначила, що "наша команда - молодці" і що вона "усім задоволена". Протягом усього періоду роботи позивач не отримував жодних скарг чи зауважень від колег або безпосереднього керівництва. Навпаки, внесок та професіоналізм позивача неодноразово отримували позитивні відгуки. Незважаючи на високі показники роботи позивача, з першого дня він зіткнувся з упередженим та агресивним ставленням з боку бенефіціарного власника компанії [PERSON] , який систематично та безпідставно звинувачував позивача у проблемах, що існували в компанії задовго до працевлаштування позивача. Під час робочих зустрічей, які проводилися в Microsoft Teams за участю понад 80 колег відповідач, поводився вкрай непрофесійно: не давав можливості пояснити технічні аспекти ситуації, постійно перебивав, розмовляв на підвищених тонах та демонстрував повне нерозуміння базових принципів розробки програмного забезпечення. Також, через постійний тиск позивач був змушений працювати поза межами робочого часу щоб встигнути на "нові сроки" для виконання нових задач, які не були поставлені на початку. Під час обговорення проекту позивача, відповідач окрім того, що він навіть не намагався уважно вислухати та розібратися в базових принципах розробки програмного забезпечення, він постійно принижував честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є досвідченим фахівцем у своїй справі. Окрім того, що він неодноразово під час робочих зустрічей називав позивача «пацаном», причому у зневажливій формі, 14 серпня 2025 року під час чергової робочої зустрічі відповідач дозволив собі наступне висловлювання: «..Блин, а есть хоть один пацан, который там по поводу reportings дату назовет? Ну я понимаю 28 августа мы решим судьбу [PERSON] или он называет дату октября 10 октября, которую ты сегодня озвучишь да или бритвой по горлу и в колодец, а по поводу репортера он даже даты не называет. Какого то пацана привела сюда?» Ця погроза фізичною розправою була висловлена публічно і сприйнята позивачем як реальна загроза його життю та безпеці. Крім того, вживання на адресу позивача такого терміну як «пацан» принижує не лише честь та гідність позивача, а і його ділової репутації. Також на тій самій зустрічі відповідач озвучив погрозу невиплати заробітної плати за вже відпрацьований час. Зазнаючи постійної безпідставної критики, зневажливого ставлення, приниження від Відповідача, Позивач відчував тривожність, надмірну стурбованість щодо якості своєї роботи, все більше приділяв уваги до деталей, внаслідок чого перебував у постійному стресі та під впливом сильних душевних хвилювань. У зв`язку із цим позивач змушений був 18 серпня 2025 року звернутися до ТОВ «МЕДИЧНИИ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ-ПОЛІКЛІНІКА» по допомогу психіатра, який встановив йому діагноз «розлади адаптації у особистості, акцентованої за ананкастичним типом, у вигляді пролонгованої тривожно-обсесивної реакції» та призначив лікування. Загальна вартість консультації та лікарських засобів становила 2 351,00 грн. (1 664,00 грн. вартість консультації та 687,00 грн. вартість ліків). Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки, як вже зазначалося відчував надмірну стурбованість щодо якості своєї роботи, все більше приділяв уваги до деталей, внаслідок чого перебував у постійному стресі та під впливом сильних душевних хвилювань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 200 000,00 грн. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача підтримав доводи позивача та просив позовні вимоги задовольнити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення позивача та його представника, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 28 липня 2025 року між ТОВ «Проксіма Рісерч Інтернешенл», в особі директора Кунди Є.М. та [PERSON] був укладений трудовий договір про дистанційну роботу, відповідно до пункту 6 якого трудова функція працівника - виконувати трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією. Пунктом 3.1 договору передбачено, що роботодавець приймає на роботу працівника за основним місцем роботи. Для працівника встановлюється строк випробування 2 місяці. Працівник самостійно визначає робоче місце та згідно заяви працівника у період з 29 липня 2025 року перебуває за адресою місця роботи: [ADDRESS] . Відповідно до наказу від 28 липня 2025 року № 107/к-0000000910 [PERSON] прийнятий на роботу з 29 липня 2025 року на посаду розробника архітектури програмного забезпечення Департаменту технологій міжнародного бізнес-юніту. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства - Кундою Євгеном. Позивач, звертаючись із цим позовом до суду зазначає, що зазнав цькування (мобінг) на робочому місці від власника компанії, який на загальній зустрічі, яка відбувалась в онлайн-режимі вказав, йому: (мовою оригіналу) «Ну я понимаю 28 августа мы решим судьбу [PERSON] или он называет дату октября 10 октября, которую ты сегодня озвучишь да или бритвой по горлу и в колодец, а по поводу репортера он даже даты не называет. Какого то пацана привела сюда?». Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 5 та частина 1 статті 23 Загальної декларації прав людини гарантують кожній людині право на працю на справедливі і сприятливі умови праці, захист від приниження її гідності. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до статей 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Згідно ст. 5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16 листопада 2022 року № 2759-IX (далі - Закон № 2759-IX), згідно з яким були внесені зміни до низки нормативно-правових актів, зокрема до КЗпП України, Закону України «Про колективні договори», визначено поняття мобінгу, врегульовано питання щодо захисту прав учасників трудових правовідносин від мобінгу, а також визначено механізми його протидії. Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність (ч.1 ст. 2-2 КЗпП України). Згідно з ч.2 ст. 2-2 КЗпП України формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу. Відповідно до ч.3 ст. 2-2 КЗпП України вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням). Вчинення мобінгу (цькування) заборонено. Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду (ч.4, 5 ст. 2-2 КЗпП України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. У справі яка розглядається саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог і зокрема, саме позивач повинен надати докази систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій роботодавця, які підпадають під ознаки мобінгу. На підтвердження факту цькування на робочому місці позивачем суду надано частину відеозапису робочої зустрічі 14 серпня 2025 року та скріншот текстового розшифрування робочої зустрічі від 14 серпня 2025 року. З дослідженого судом у судовому засіданні частини відеозапису робочої зустрічі 14 серпня 2025 року, не можливо встановити хто саме присутній на цій робочій зустрічі, чи був присутній на ній позивач та неможливо встановити особу, яка сказала такі слова: (мовою оригіналу) «Ну я понимаю 28 августа мы решим судьбу [PERSON] или он называет дату октября 10 октября, которую ты сегодня озвучишь да или бритвой по горлу и в колодец, а по поводу репортера он даже даты не называет. Какого то пацана привела сюда?», зокрема встановити, що це було сказано саме [PERSON] - відповідачем у справі, та такі слова стосувались саме позивача у справі. Суд зазначає, що позивачем та його представником до позову не долучено жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] є власником ТОВ «Проксіма Рісерч Інтернешенл» як про те зазначено у позові. Серед іншого, з долученого до справи скріншоту текстового розшифрування робочої зустрічі від 14 серпня 2025 року судом встановлено, що фразу (мовою оригіналу) «Ну я понимаю 28 августа мы решим судьбу [PERSON] или он называет дату октября 10 октября, которую ты сегодня озвучишь да или бритвой по горлу и в колодец, а по поводу репортера он даже даты не называет. Какого то пацана привела сюда?» було сказано Igor Kryachok. Поряд з цим, будь-які докази того, що вона стосувалась саме позивача у справі до позовної заяви не долучено. Крім того, моібнг - це систематичні (повторювані) тривалі умисні дії. Проте, позивач на підтвердження вчинення до нього з боку відповідача саме мобінгу долучено лише частину одного відеозапису однієї робочої зустрічі 14 серпня 2025 року та один скріншот текстового розшифрування тієї ж робочої зустрічі від 14 серпня 2025 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження систематичної вчинення відповідачем саме по відношенню до позивача умисних дій, які можна трактувати як приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації суду надано не було. Позивачем було у судовому засіданні вказано, що такі дії від відповідача мали постійний характер, проте жодного доказу такого суду надано не було. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій зі сторони відповідача [PERSON] як роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності позивача, його ділової репутації, що проявляються у формі психологічного тиску, створення стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Таким чином, обставини справи не свідчать про обмеження прав і свобод позивача, які б виразилися саме в мобінгу, а тому позовна вимога про встановлення факту мобінгу суду ані позивачем, ані його представником не доведена та не була встановлена судом під час розгляду справи, враховуючи надані позивачем до матеріалів справи докази, а отже не підлягає до задоволення. Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2351 грн та моральної шкоди у розмірі 200000 грн є похідними саме від вимоги встановлення факту мобінгу, та враховуючи, що під час розгляду справи такий факт не був доведений позивачем та не встановлений судом, відповідно вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди за цькування позивача зі сторони відповідача також не підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не є обґрунтованими, недоведені суду відповідними доказами, а тому в цілому не підлягають до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача при відмові у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed