Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги в сумі 4 052,30 грн; які складаються з: витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 31.03.2025 в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн 3 % річних; 114,51 грн інфляційні втрати, покликаючись на невиконання відповідачами обов`язку щодо сплати житлово-комунальних платежів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 15 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем [PERSON] та представником відповідача [PERSON] адвокатом Колодій Л.Б. подано відзиви на позовну заяву, в яких просять у задоволенні позову відмовити, так як вони послугами ЛМКП «Львівтеплоенерго» не користується, квартира відключена від централізованого опалення і гарячого водопостачання. Заявлено клопотання про розгляд даної справи з викликом сторін Представником позивача Дівіною Л.В. подано письмові пояснення по справі, в яких просить позовні вимоги задоволити, покликаючись, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують правомірність заявлених вимог та відповідачем не спростовано розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Подано заперечення про розгляд даної справи з викликом сторін. Розглядаючи клопотання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, так як характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, клопотання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи відповідач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяву про виклик свідків не подано. У випадках коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи. Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20. За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв/клопотань сторонами не заявлено Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). У порядку п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18 зробив висновок, що положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у ч.1 ст.12, ст.13 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за яким надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.ст.633, 634 ЦК України). Як регламентовано ст.ст.1, 5, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо); Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Плата за абонентське обслуговування нараховується відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (за постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст.26 Закону). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Зокрема, ч.2 ст.625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зареєстроване місце проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та реєстру Львівської міської територіальної громади (Сихівський район), довідкою позивача від 03 жовтня 2025 року. На офіційному вебсайті позивача розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 1 грудня 2021 року (долучено до позову), що слугує підставою для висновку наявності між сторонами договірних правовідносин, що ґрунтуються на умовах публічного договору приєднання. У ході розгляду справи судом з`ясовано, що позивачем за вказаною адресою надаються послуги з постачання гарячої води, що підтверджується актом № 0714 від 05 листопада 2021 року про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік, актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) від 12 вересня 2023 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, інформацією про ВОТЕ та інформацією по об`єкту за опалювальні сезони 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 років. Для здійснення оплати за надані послуги відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Надаючи оцінку доводам відповідачів щодо відключення квартири у жовтні 2007 року від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та підігріву води та влаштування індивідуальної системи опалення і гарячого підігріву води, що підтверджується численними письмовими доказами та визнається позивачем, суд звертає увагу на таке. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання (ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). У силу вимог п.п.14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Як визначено ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Наведене свідчить, що заявлені вимоги про стягнення витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі за абонентське обслуговування з постачання гарячої води, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та з цих підстав відхиляються доводи відповідачів. Позивач, покликаючись на неналежне виконання відповідачами обов`язку із оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, долучає розрахунок заборгованості на загальну суму 4 052,30 грн, яка складається з: витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 31.03.2025 в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн 3 % річних; 114,51 грн інфляційні втрати. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Заперечуючи заборгованість, відповідачі, які користуються професійною правничою допомогою адвоката, доказів неправильності розрахунку позивача не надано, власного контррозрахунку не проведено. З огляду на таке, поданий розрахунок береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Розглядаючи заяву сторони відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд установив наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261 ч.1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12). У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року). Як визначено пунктом 19 Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Статтею 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» регламентовано, що правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Надалі Законом України « Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Беручи до уваги встановлення карантину з 12 березня 2020 року та введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, під час яких строки позовної давності продовжувалися, а тому трирічний строк позовної давності не сплив та не є пропущеним. Наведені законодавчі положення та фактичні обставини справи свідчать, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і протилежного ними, що є їх процесуальним обов`язком, не доведено. Аргументи відповідачів не підтверджені об`єктивними доказами. За правилами ст.541 ЦК України стягнення проводиться у солідарному порядку. Відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданого 15 березня 2016 року (довічно), а тому звільнена від сплати судового збору у силу положень пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (постанови Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17; від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1065цс17, від 06 вересня 2023 року у справі № 707/2717/21 23 жовтня 2024 року у справі № 707/3057/22. За таких обставин, позивачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України частину судового збору в розмірі 1 009,33 грн. Також, у порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 018,66 гривень.

Outcome: approved