Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Калинопільської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі у період часу з 29 вересня 2007 року по 25 квітня 2016 року. Під час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 25.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, старша дочка [PERSON] , залишилась проживати з батьком, молодша [PERSON] - переїхала з позивачем до селища [PERSON] . В той же час, упродовж років [PERSON] не спілкується з донькою [PERSON] , не бере участі в життя дитини. [PERSON] абсолютно ніяк не перешкоджав у спілкуванні матері з донькою, більше того він сприяв такому спілкуванню, проте матір не виявляє жодного інтересу до доньки. Відповідач до дитини не телефонує та не приїжджає, проживати у її сім`ї [PERSON] не бажає, бачитися також. Донька [PERSON] спілкується по телефону з молодшою сестрою [PERSON] та бажає бачитися з нею. Наразі [PERSON] проживає з батьком, забезпечена усім необхідним, батько створює дитині комфортні умови проживання, навчання та відпочинку, дбає про фізичний та психічний розвиток. Відтак, мати [PERSON] - [PERSON] свідомо ухилилася від виконання батьківських обов`язків. З огляду на вищевикладене, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , як матері дитини, а також стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] в розмірі частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття та судові витрати. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 29.01.2025 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. 18.02.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є надуманими, такими, що не підтверджуються доказами та не можуть бути задоволені судом з огляду на наступне. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Звертає увагу суду на те, що в даній справі висновок органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав) взагалі відсутній, і дане питання вищевказаним органом взагалі не вивчалось та не розглядалося. При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти - інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Крім того, надані позивачем докази ніяким чином не підтверджують та не можуть підтверджувати заявлені ним позовні вимоги, а також не підтверджують вину відповідача в ухиленні від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, твердження позивача про те, що вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] , є надуманими і такими, що не підтверджуються будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення донькою повноліття, відповідач зазначає, що вона є матір`ю чотирьох дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Старша донька від першого шлюбу [PERSON] проживає зі своїм батьком - [PERSON] . За таких обставин присудження на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , буде порушувати інтереси її інших трьох дітей, одна з яких - [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . Також відповідач зазначає, що підстав для позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] у зв`язку з свідомим ухиленням від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини немає. Таким чином, підстави для прийняття рішення згідно ч. 3 ст. 166 СК України також відсутні. Враховуючи викладене, вважає, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 21.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кишеня В.С. підтримав заявлені вимоги, вказав, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки, у відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] заперечила щодо задоволення даного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що позивач чинив перешкоди для спілкування з донькою. З даного приводу вона зверталася до органу опіки та піклування, рішенням якого було встановлено графік зустрічей з донькою. Проте, батько дитини ігнорує це рішення та не виконує. Вказує також, що її мати за життя допомагала позивачу в утриманні та вихованні [PERSON] , деякий час проживала з ними та надавала фінансову допомогу зі своєї пенсії, в той час коли позивач не працював. Представник відповідача Бондарчук Д.С. вважає, що у задоволенні даного позову слід вімовити, оскільки позивачем не доведено підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач робила все від неї можливе для участі у вихованні доньки [PERSON] , приїжджала до неї за місцем проживання і навчання, проте саме позиція позивача та перешкоди з його боку стали причиною розриву стосунків між матір`ю та дитиною. Отже у відповідача відсутня вина у невиконанні батьківських обов`язків. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши представлені докази, суд доходить таких висновків. Так, згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 25.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25.04.2016 року, справа №700/149/16-ц. Після розірвання шлюбу між сторонами, вони дійшли висновку, що [PERSON] буде проживати з батьком, а [PERSON] - з матір`ю. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 02.06.2016 Катеринопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно характеристики Єрківського ліцею імені Героя України В.М. Чорновола, [PERSON] , навчається в ліцеї з 2024 року по теперішній час. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Лисянської селищної ради Черкаської області №1404 від 25.11.2025, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: чоловік [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Калинопільської селищної ради Черкаської області №512/02-48 від 05.06.2025 року (а.с.162-164), вказаний орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки мати тривалий час не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, успіхами в навчанні дитини не цікавиться, чим ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Згідно положень ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що визначені ст.166 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Під час судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] хоча й не здійснювала особисто постійне виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , але їх невиконання було зумовлено об`єктивними обставинами негативних стосунків із позивачем, віддаленим проживанням позивача від неповнолітньої дочки [PERSON] , а також народженням і подальшим перебуванням на її утриманні інших дітей. При цьому, жодні заходи попередження та впливу щодо невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків до неї не застосовувались, оскільки обставини їх застосування не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували звернення позивача до органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до відповідача з приводу нехтування нею батьківськими обов`язками стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] . Вказане підтверджується показаннями свідків в судовому засіданні. Зокрема, свідок позивача - [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її сусідом і вона може підтвердити суду, що після розірвання шлюбу з відповідачем він самостійно виховує свою доньку [PERSON] , фінансово її забезпечує. Не заперечує того факту, що інколи мати відповідача приїздила до позивача. Їй також відомо, що між колишнім подружжям склалися напружені стосунки. Свідки відповідача - [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони разом з відповідачем близько п`яти років тому приїздили в селище Калинопіль з метою зустрічі [PERSON] з її донькою [PERSON] . Проте, зустріч була дуже короткою, оскільки батько дитини - [PERSON] зустрів їх вороже, намагався вигнати з будинку. [PERSON] првезла доньці одяг та подарунки, але дитина на контакт з матір`ю в присутності батька не йшла. Неповнолітній свідок [PERSON] пояснила суду, що раніше вона підтримувала стосунки зі своєю старшою сестрою [PERSON] , спілкувалися тільки по телефону. Але після того, як мати звернулася до суду з позовом до батька про позбавлення його батьківських прав, сестра уникає спілкування, заблокувала її у всіх месенджерах. З батьком вона жодним чином не контактувала і не контактує, бо він не проявляє ініціативи. Отже, аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у невиконанні батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 року в справі "Мамчур проти України" зауважено, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з аналізу викладеної правової норми, такий документ має лише рекомендаційний характер. Так, за клопотанням позивача, судом отримано висновок органу опіки та піклування Калинопільської селищної ради Черкаської області від 05.06.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, даний висновок не є достатньо мотивованим та не містить переконливих доводів щодо висловленої органом опіки та піклування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та стосовно того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання неповнолітньої дочки [PERSON] в подальшому і якнайкраще відповідатиме її інтересам. Усі обставини, викладені у висновку, встановлені лише зі слів позивача у справі. Органом опіки та піклування стосовно [PERSON] не ініціювалося застосування заходів попередження та впливу щодо виконання нею батьківських обов`язків, а одразу прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Відтак, суд визнає неаргументованим даний висновок органу опіки та піклування, а тому не приймає до уваги його рекомендацій. З урахуванням наведеного та враховуючи те, що стороною позивача не було надано безспірних доказів, які свідчать про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав, беручи також до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які систематично не виконують батьківських обов`язків, не вбачаючи безумовної відповідності інтересам неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] , суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , то суд вважає дану вимогу безпідставною з огляду на те, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, [PERSON] проживає з батьком, а [PERSON] - з матір`ю. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Отже, сторони несуть рівнозначний обов`язок по утриманню дітей, тобто в рівній мірі фінансово їх забезпечують, що виключає необхідність у стягненні аліментів з одного з батьків. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, а рештою учасниками справи не повідомлено про понесені судові витрати, підстав щодо їх розподілу судом не встановлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed