Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06.06.2025 представник позивача, адвокат Пахомова Д.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визначити частки нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем та відповідачами право власності по частки кожному на вказану квартиру та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на частку квартири. 11.11.2025 представник позивача, адвокат Пахомова Д.М. подала заяву про зміну предмету спору, в якій просить визначити частки співвласника у праві спільної приватної власності, а саме за позивачем, [PERSON] , який помер [INFO] та відповідачами по частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а також просить визнати дійсним договір міни нерухомого майна, зареєстрованого Криворізькогю універсальною товарною біржею 01.09.2000 року за реєстровим №002/199-Н. В обґрунтування позову представник вказує, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №87/2024, оскільки позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом від 21.02.2025 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бикановою І.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки на день посвідчення договору міни [PERSON] була неповнолітньою, що суперечать вимогам законодавства, а також у зв`язку з тим, що співвласник [PERSON] помер [INFO] та визначити частку кожного із співвласників не є можливим, оскільки заяви про визначення часток у квартирі власники за життя не подавали, а також невідомо, чи за життя власники не укладали договору про визначення часток, було рекомендовано звернутися до суду. Так, за життя спадкодавця, ним, позивачем та відповідачами по справі було укладено договір міни нерухомого майна від 01.09.2000 (реєстраційний номер 002/199-Н) на Криворізькій універсальній біржі, з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого останнім на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] . Біржове оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна було обрано у зв`язку із тим, що така форма оформлення подібного роду договорів відповідала діючому на той час законодавству. Враховуючи, що за життя спадкодавця заяву про визначення часток у квартирі власники не подавали, а також власники не укладали договору про визначення часток, що стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, представник вказує, що вбачається доцільність застосування принципу рівноправ`я, а відтак і визначення часток кожного із співвласників в рівних частинах. Стосовно того, що на момент посвідчення договору міни [PERSON] була неповнолітньою, представник вказує, що факт набуття дитиною майна через договір міни свідчить про відсутність порушення її прав. На теперішній час позивач позбавлений можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, що перейшло до нього у спадок і це стало його причиною звернення до суду. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача, адвокат Пахомова Д.М. та позивач [PERSON] не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву в якій просять позов задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву в якій позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять проводити розгляд справи за їх відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 10-00 год. 31.07.2025, за правилами загального позовного провадження, витребувано інформацію. 11.11.2025 ухвалою суду прийнято до розгляду заяву представник позивача про зміну предмету позову в цивільній справі та відкладено розгляд справи на 08-45 год. 19.11.2025. Ухвалою суду від 19.11.2026 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10:00 год. 08.01.2026. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із заяви та доданих матеріалів, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.12.1961, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 70). Далі, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 23 листопада 1985 року Тернівським р/в РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 947 (а.с. 19). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.01.1987, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 20), яка в подальшому 30.08.2014 зареєструвала шлюб з [PERSON] змінивши прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2014 (а.с. 21). 01.09.2000 року в присутності ст. експерта Криворізької УТЮ Амброзяк В.Д. було укладено договір міни нерухомого майна, реєстраційний номер 002/199-Н, на підставі якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] провели обмін належних їм на праві власності об`єктів нерухомості. Згідно вказаного договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві особистої власності стала належати квартира [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізьким бюро технічної інвентаризації записаним в реєстровій книзі №93П сторінка №179, запис №179 від 05.09.2000 та технічним паспортом на квартиру (а.с. 16, 15, 17). Згідно звіту про незалежну оцінку майна виконаного ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ЗАХІД», ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 120000 грн. (а.с. 22-37). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2024 (а.с. 18). Згідно інформаційної довідки №430202167 від 06.06.2025 ДРРП, відомості щодо права власності на майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] відсутнє (а.с. 38). Згідно листа приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Биканової І. від 21.02.2025, на день посвідчення договору міни нерухомого майна, [PERSON] була неповнолітньою, що суперечить вимогам законодавства. Також, у зв`язку з тим, що співвласник [PERSON] помер [INFO] , визначити частку кожного із співвласників не є можливим. Оскільки заяву про визначення часток у квартирі власники життя не подавали, а також невідомо, чи за життя власники не укладали договору про визначення часток. Для вирішення питання про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та про визначення часток у квартирі кожного із співвласників, необхідно звернутися до суду (а.с. 14). На запит суду, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бикановою І. 04.08.2025 надано копію спадкової справи №87/2024, відповідно до якої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з заявою про прийняття спадщини звертався [PERSON] , заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с. 65-77). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позовну заяву задовольнити. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ч. 1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Приписами ч. 2 ст.370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинним законодавством України встановлюється режим спільної сумісної власності щодо майна, нажитого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Приписами ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тому, застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.12.1961, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 70). Далі, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 23 листопада 1985 року Тернівським р/в РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 947 (а.с. 19). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.01.1987, у відомостях про батьків вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 20), яка в подальшому 30.08.2014 зареєструвала шлюб з [PERSON] змінивши прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб черії [NUMBER] від 30.08.2014 (а.с. 21). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2024 (а.с. 18). Як вбачається, 01.09.2000 року в присутності ст. експерта Криворізької УТЮ Амброзяк В.Д. було укладено договір міни нерухомого майна, реєстраційний номер 002/199-Н, на підставі якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] провели обмін належних їм на праві власності об`єктів нерухомості. Згідно вказаного договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві особистої власності стала належати квартира [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізьким бюро технічної інвентаризації записаним в реєстровій книзі №93П сторінка №179, запис №179 від 05.09.2000 та технічним паспортом на квартиру (а.с. 16, 15, 17). В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до Листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 про практику розгляду цивільних справ про спадкування п. 3.4 - у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Оскільки відсутність часток у праві спільної сумісної власності, що належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] . [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] , за адресою по [ADDRESS] , перешкоджає позивачу реалізувати своє право на прийняття спадщини, що підтверджується відповіддю нотаріуса від 21.02.2025, суд вважає необхідним позов задовольнити у вказаній частині. Щодо заявленої вимоги про визнання договору міни дійсним слід зазначити наступне. Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір міни був фактично укладений у 2000 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР). Крім того,у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі статтею 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі статтею 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 242 ЦК УРСР встановлено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101,102,105, 114, 226 ЦК ). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено,що між сторонами мав місце договір міни нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша статті 227 ЦК УРСР, але він був укладений письмово та зареєстрований Криворізькою універсальною товарною біржею. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи, що позивач на теперішній час позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, суд приходить до висновку, що слід визнати дійсним договір міни нерухомого майна, зареєстрований Криворізькою універсальною товарною біржею за №002/199-Н від 01.09.2000 року та позов в цій частині задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved