Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.05.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідач уклали Кредитний договір № 00-9757073 на суму 12000грн у формі електронного документа. Відповідно до умов Кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 1200грн, порядок сплати визначено умовами Кредитного договору. Отже, позичальнику перераховується сума в розмірі 12000грн. На виконання умов Кредитного договору 06.05.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів в повному обсязі. Однак, оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів виникла заборгованість у розмірі 48656,40грн, яка складається з: 13200,00грн - заборгованість по тілу кредиту; 35456,40грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 17.12.2024 між первісним кредитором та ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс укладено Договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором Факторингу від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48656,40грн. 02.06.2025 між ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс та позивачем укладено Договір факторингу №02/06/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором Факторингу від ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48656,40грн. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9757073 від 06.05.2024 у розмірі 48656,40грн, яка складається з: 13200,00грн - заборгованість по тілу кредиту; 35456,40грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; а також судовий збір у розмірі 2422,40грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00грн. Відповідачка надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому зазначила, що з вимогами позивача не згодна, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги ні від первісного кредитора, ні від позивача; в порушення положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України незаконно нараховано штрафні санкції в сумі 3600грн; відсотки по кредиту нараховані виходячи з 1,47% ставки, що є перевищенням максимально дозволеної ставки 1%, передбаченої ст.8 Закону України Про споживче кредитування; тіло кредиту не відповідає умовам договору. Так, сума кредитного ліміту відповідно до умов договору - 12000грн, однак позивач у позові зазначає, що тіло кредиту становить 13200грн. У зв`язку з викладеним просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та визнати недоведеними розмір заборгованості та право вимоги позивача. Позивач направив відповідь на відзив, де зазначив наступне. Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну кредитору, оскільки відповідно до норм цивільного законодавства повідомляти боржника про відступлення права вимоги повинен кредитодавець, який відступив право вимоги. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Щодо нарахованих відсотків, то позивачем здійснено їх перерахунок виходячи зі ставки 1% відповідно до положень Закону України Про споживче кредитування та подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором в сумі 40320грн, яка складається з тіла кредиту - 13200грн, відсотків за користування кредитом - 27120грн. Також позивач вважає обгрунтованими свої вимоги щодо нарахування та стягнення комісії в розмірі 1200грн, оскільки договором передбачено її нарахування у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 1200грн. Одночасно з відповіддю на відзив позивач направив заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 40320грн, яка складається з: 13200 тіло кредиту; 27120грн заборгованість по несплаченим відсоткам; судові витрати, а саме судовий збір 2422,40грн та витрати на правову допомогу адвоката 7000грн. 25.11.2025 відповідачка надіслала додаткові пояснення, де зазначила, що позивачем не враховано платіж первісному кредитору в сумі 3090грн від 30.05.2024, який був відображений первісним кредитором у розрахунку. Але він проігнорований позивачем, що робить розрахунок юридично та фактично неправильним. Тому просила визнати розрахунок позивача недостовірним та недопустимим доказом, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через недоведеність суми боргу. 28.11.2025 позивач надіслав на адресу суду додаткові пояснення та заяву про зменшення розміру позовних вимог, де він зробив перерахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором з урахуванням проведеної нею 30.05.2024 оплати в сумі 3090грн та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 37230грн, яка складається з: 12000грн заборгованість за тілом; 1200грн комісія; 24030грн заборгованість по несплаченим відсоткам. 22.12.2025 відповідачка надіслала додаткові пояснення, де зазначила таке. Позивач у своєму розрахунку вказав, що 226 днів є кількістю днів за період з 06.05.2024 по 17.12.2024 включно, протягом якого здійснювалося нарахування відсотків. Водночас, така позиція є необґрунтованою, оскільки позивач неправомірно ототожнює період нарахування відсотків із періодом прострочення виконання грошового зобов`язання. Прострочення виконання грошового зобов`язання виникає лише після закінчення строку, визначеного графіком платежів, і у разі його невиконання. Дні до здійснення першого платежі 30.05.2024 не можуть вважатись днями прострочення. 30.05.2024 нею було здійснено платіж в сумі 3090грн відповідно до графіка платежів. Таким чином до моменту порушення строків виконання зобов`язання прострочення було відсутнє, а дні з 06.05.2024 до дати належного виконання першого платежу не можуть враховуватися як дні прострочення. У реєстрі боржників первісного кредитора, який позивач сам же долучив до матеріалів справи, визначено 175 днів прострочення, що свідчить про врахування первісним кредитором фактичних дат виникнення прострочення та здійснених платежів. На підставі викладеного просить не приймати до уваги розрахунок позивача в частині визначення 226 днів прострочення як такий, що є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Позивач у своїх додаткових поясненнях від 23.12.2025 вказав, що нарахування відсотків відбувалось протягом 226 днів, що узгоджується з розрахунком, наданим первинним кредитором. Водночас, жодних аргументів на користь відсутності заборгованості за несплаченими відсотками як такої відповідачем не наведено, так само і не надано жодних контрозрахунків. Відповідачка [PERSON] у своїх додаткових поясненнях від 05.01.2026 зазначила, що вона наполягає на тому, що позивачем неправильно визначено кількість днів прострочення для нарахування відсотків (175 днів замість 226), що безпосередньо впливає на розмір нарахованого боргу. Твердження позивача щодо 226 днів прострочення є арифметично та юридично необґрунтованим, оскільки базується на помилковому припущенні, що прострочення виникло в день підписання договору, та повністю ігнорує часткове погашення боргу від 30.05.2024, що призвело до штучного завищення суми позову. У зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову в частині нарахування відсотків за 226 днів прострочення як необґрунтованих. Також відповідачка зазначила, що витрати на правову допомогу адвоката є необґрунтованими та завищеними, оскільки справа є нескладною, не потребує значного обсягу процесуальних дій чи спеціальних знань, тому просила відмовити у стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, а в разі якщо суд дійде іншого висновку, суттєво зменшити їх розмір. Сторони у судове засідання не з`явились, клопотали провести розгляд справи в їх відсутність. За таких обставин суд уважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 06.05.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9757073 у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 12000грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов Договору; кредит надається строком на 360 календарних днів, остаточна дата повернення 01.05.2025, стандартна процентна ставка 1,47%, знижена процентна ставка 1,03% за кожен день користування кредитом; комісія за надання кредиту 1200грн. Договір кредитної лінії №00-9757073 від 06.05.2024 був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий ідентифікатор 83117 було направлено позичальнику 06.05.2024 о 18:17:00 на номер мобільного телефону, вказаний ним в договорі [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Макс Кредит» про ідентифікацію. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 23.12.2024 через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішну транзакцію № 41500-86765-55713 06.05.2024 о 18:17:58 на суму 12000,00грн на картку [PERSON] № 5375-41ХХ-ХХХХ-3741. Відповідно до п.5, 6, 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.. Згідно зі ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг. Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством. У разі якщо предметом електронного договору є виконання робіт у сфері електронної комерції, обов`язок виконавця перед замовником вважається виконаним у момент, коли результат виконаної роботи відповідає вимогам, встановленим договором або законодавством. Електронним договором може бути визначено інший момент виконання зобов`язань між сторонами. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено. Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Пропозиція укласти електронний договір (оферта), текст електронного договору, електронні повідомлення укладаються державною мовою. За бажанням покупця електронний договір може укладатися іншою мовою за згодою сторін. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, судом встановлено, та доказів іншого відповідачем не надано, що кредитний договір між відповідачем та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» було укладено відповідно до приписів указаних вище норм закону, в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісних кредиторів в електронній формі. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено. За змістом статей 526,530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом на підставі отриманої відповіді на запит від АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку в період з 06.05.2024 по 11.05.2024 було зарахування коштів в сумі 12000,00грн. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором. 17.12.2024 між первісним кредитором ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс укладено Договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором Факторингу від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48656,40грн. 02.06.2025 між ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс та позивачем укладено Договір факторингу №02/06/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу №02/06/25-Евід 02.06.2025 від ТОВ Фінансова компанія Онлайн фінанс до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» перейшло право вимоги за кредитним договором №00-9757073 від 06.05.2024 на загальну суму 48656,40грн, яка складається з: 13200,00грн - заборгованість по тілу кредиту; 35456,40грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3600грн - штрафні санкції; кількість днів прострочення 175 днів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що позивач ТОВ «ФК Ейс» має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки до нього за Договором факторингу №02/06/25-Е від 02.06.2025 перейшли права вимоги за кредитним договором №00-9757073 від 06.05.2024, укладеним між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою. Отже, позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки суму заборгованості, з урахуванням її зменшення, за Договором №00-9757073 від 06.05.2024 в загальному розмірі 37230,00грн, яка складається з: 12000,00грн - заборгованість по тілу кредиту; 24030,00грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1200грн - комісія. Вказану суму позивач просить стягнути з урахуванням перерахунку розміру відсотків, виходячи з процентної ставки за користування кредитом 1% за кожен день користування кредитом, та зменшення розміру позовних вимог. Перевіряючи розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, встановлено, що відповідно до положень кредитного договору №00-9757073 від 06.05.2024 та графіку платежів кредит надано строком на 360 календарних днів, остаточна дата повернення 01.05.2025. Однак позивач просить стягнути нараховані відсотки не за весь період кредитування 360 днів, а за 226 днів (станом на дату переходу прав вимоги 17.12.2024), що є правом кредитора. Так, період нарахування відсотків становить з 06.05.2024 по 17.12.2024 (226 днів). Тоді розмір відсотків, нарахованих за 226 днів, становить: 226 днів х 120грн (1% від суми кредиту) = 27120грн 3090грн (сума погашення відсотків 30.05.2024) = 24030грн. При цьому суд зауважує, що платіж, проведений відповідачкою 30.05.2024 в сумі 3090грн, є сумою погашення відсотків по кредиту та не є сумою погашення самого тіла кредиту. Згідно графіку платежів датою погашення самого тіла кредиту в сумі 12000грн є остаточна дату повернення - 01.05.2025. А тому погашення відсотків 30.05.2024 в сумі 3090грн жодним чином не впливає на період нарахування відсотків, адже 226 - це кількість днів нарахування відсотків за користування кредитом, а не кількість днів прострочення. З огляду на викладене суд уважає, що розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, є вірним, відповідає умовам кредитного договору та положенням Закону України «Про споживче кредитування», підстав для визнання його неналежним та недопустимим не вбачається. Отже, з огляду на те, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, підлягають задоволенню та з позивачки належить стягнути заборгованість за кредитним договором №00-9757073 від 06.05.2024 в загальному розмірі 37230,00грн, яка складається з: 12000,00грн - заборгованість по тілу кредиту; 24030,00грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1200грн - комісія. Крім цього позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 7000грн. Так, відповідно до ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача до позовної заяви надано копію договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, копію додаткової угоди №25771173448 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, копію акта прийому-передачі наданих послуг. Згідно копії Акта прийому-передачі наданих послуг вартість наданих послуг становить 7000,00грн. Перелік наданих послуг згідно Акту: складання позовної заяви - 2 год 5000грн, вивчення матеріалів справи - 2 год 1000грн, підготовка адвокатського запиту - 1 год 500грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів - 1год 500грн. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір. Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача участі в розгляді справи не приймав, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви. Крім того адвокатський запит та клопотання про витребування доказів є аналогічними за своїм змістом і не потребують витрачання часу 2 години. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витрати на професійну правничу допомогу складають 4000,00грн. Відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю позивач має право на відшкодування з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00грн. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40грн. Таким чином, загальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, становить 6422,40грн.

Outcome: approved