Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

07.11.2025 року позивачка [PERSON] , через представника Агаєву Е.Ф., звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 15.01.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого спільних дітей не мають. Причинами розірвання шлюбу стало те, що сім`я фактично припинила своє існування, між подружжям втрачені почуття любові, взаємоповаги та розуміння, а отже подальше збереження сімейного життя не має сенсу та не є можливим, адже суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Спільне господарство не ведеться. Розірвати шлюб добровільно [PERSON] відмовляється, а тому позивачка змушена вирішувати це питання в судовому порядку. На думку [PERSON] , вжиття заходів щодо примирення з чоловіком, не виправить стан шлюбних відносин, а тому є недоцільним. Ухвалою суду від 11.11.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.01.2026 року на адресу суду від позивачки надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якому остання, у разі задоволення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представником позивачки, через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд даної справи без участі позивачки та її представника. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив про відсутність заперечень щодо розірвання шлюбу, клопотання позивачки про стягнення з нього витрат на правничу допомогу визнав частково. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу Частиною 2 ст.104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано15.01.2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Дітей сторони не мають. За положеннями ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст.109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що стосунки між сторонами припинені, відновлювати шлюбні відносини позивачка не має наміру, вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо. Встановити точний час окремого проживання сторін у судовому засіданні не вдалося через відсутність в матеріалах справи достовірних відомостей. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами та визнані відповідачем. Частиною 2 ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили спільне ведення господарства, проживають окремо, позивачка вважає неможливим збереження шлюбу, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд дійшов до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано договір про надання правничої допомоги без номеру від 05.11.2025 року, укладений між адвокатом Агаєвою Е.Ф. та [PERSON] ; розрахунок обсягу та вартості послуг і розміру компенсації витрат по наданню правової (правничої) допомоги за договором про надання правничої допомоги б/н від 05.11.2025 року; квитанцію серії ААК №613204 від 05.01.2026 року на суму 8 000 гривень; акт наданих послуг від 05.01.2026 року. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи №178/1522/18. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, в даному випадку, суд враховує складність справи (розгляд справи в прощеному позовному провадженні), обсяг виконаних адвокатом робіт (підготовка й подання позовної заяви, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, заяви про проведення судового засідання 12.01.2026 року без позивача та її представника). По справі було призначено два судових засідання 08.12.2025 р. та 12.01.2026 р., в жодне з яких представник позивачки не з`являлася, розгляд справи відбувся без участі сторін. З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи встановлені обставини та позицію відповідача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень, який на думку суду, є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт. За положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, витрати щодо сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.(50% від сплаченої позивачем суми збору) покладаються на відповідача, а інші 50% сплаченого судового збору (605,60 грн.) підлягають поверненню позивачці з Головного Управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Outcome: partial