Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

25 серпня 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 03 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансових послуг № 2109279806007 «Стандартний» (далі Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві анкеті, та складає 5900,00 грн на умовах строковості, зворотності , платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) - 1 рік. Згідно з п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка») протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно зі процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 «а»; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно зі процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 «6»; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно зі процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 «в»; д) тип процентної ставки - фіксована. На виконання умов укладеного договору кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900,00 грн, що підтверджується листом від платіжної організації. Згідно п.п. 1.5, 1.6. Договору у разі підписання електронного договору договір буде вважатися укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогам чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок, в подальшому, якої, в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. 01.12.2021 р. між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №1-12, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і за договором № 2106700748337. 10.01.2023 р. було укладено договір №10-03/2023/01 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до якого за договором № 2106700748337 право вимоги перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Станом на день формування позовної заяви загальна заборгованість за договором № 2109279806007 становила 103451,19 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 97551,19 грн. Проте, враховуючи принци розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 75846,86 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 69946,86 грн. Також, у позові зазначено, що стороною позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. Процесуальні дії у справі та позиція сторін Ухвалою судді від 29 серпня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 24 вересня 2024 року. 23 вересня 2025 року від представниці відповідача адвоката Хворост Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Водночас, представником позивача зазначено, що відповідно до п. 1.9 Договору про надання фінансового кредиту, граничний строк кредитування (строк дії кредитування) 1 рік, а тому нарахування процентів за цим Договором у період з 03.04.2021 по 30.11.2021 відповідає умовам договору. Разом з тим, згідно п.1.2 Договору, передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3 Договору). Згідно з п.1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) становить: 1 рік. Так, відповідно до умов заяви-анкети (для отримання кредиту) від 03.04.2021, яка є додатком №1 до кредитного договору, його сторонами погоджено, що орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані відсотки підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та позичальник зобов`язалася повернути кредит у розмірі 5700,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1888,00 грн. Строк кредитування - 16 днів також передбачено, підписаними сторонами додатками №2,№3 до кредитного договору Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємними його частинами. Таким чином у разі сплати процентів протягом 16 днів, строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Матеріали справи не містять доказів як сплати процентів протягом 16 днів з моменту надання кредиту, так і перерахування орієнтовного строку повернення кредиту у строк понад 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів, як це передбачено п.1.3 Договору. На обґрунтування свого твердження представниця позивача посилалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Зважаючи на викладене [PERSON] підсумовує, що нарахування процентів після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту не відповідає суті кредитного договору та поняттю «користування кредитом». Умова кредитного договору (п.1.9) про те, що граничний строк кредитування (строк дії кредитування) 1 рік, не підлягає застосуванню, оскільки для цього не виконані умови п.1.3 Договору. Таким чином, стягненню мали б підлягати проценти за користування кредитом у період з 03.04.2021 по 19.04.2021 у розмірі 1888,00 гривень. Після закінчення строку, на який укладався договір, у первісного кредитора виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Отже, нарахування та стягнення з відповідача відсотків після закінчення строку кредитування є безпідставним, тому до стягнення з Відповідача на користь позивача підлягає: 5700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1440,00 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Щодо неналежності та недопустимості доказів перерахування кредитних коштів представниця позивача звертала увагу на наступне. Оцінюючи надану позивачем інформацію про нібито здійснення переказу грошових коштів на банківську картку з частково прихованим номером 53*6684, Відповідач зазначає, що така інформація не підтверджує беззаперечно факту отримання коштів саме відповідачем, а також не може вважатися належним та допустимим доказом виконання кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів у розумінні статті 526 ЦК України. По-перше, у наданому листі ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» від 23.04.2025 відсутні будь-які банківські реквізити одержувача коштів, зокрема повне ім`я власника картки, дані банку-отримувача, номер рахунку чи інші індивідуалізовані ознаки, які б дозволили однозначно встановити, що отримувачем коштів є саме відповідач. По-друге, номер банківської картки зазначений не повністю: « [NUMBER] ». У такому форматі приховано 6 цифр, кожна з яких може набувати значення від 0 до 9. Відповідно, існує 1 000 000 можливих комбінацій, що формально відповідають цьому шаблону, а отже платіж міг бути спрямований на будь-яку іншу картку, яка не належить відповідачу. По-третє, сам лист від ТОВ «ФК «Вей фор пей» не є банківським документом, а є лише повідомленням третьої сторони. Він не містить ані офіційної банківської виписки про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, ані призначення платежу, ані посилання на кредитний договір №187924 від 16.04.2021. Відтак, неможливо підтвердити ані факт отримання коштів відповідачем, ані їхній зв`язок із конкретними договірними відносинами. Таким чином, відсутність повного номера картки, даних про власника та банківської виписки, а також неналежна форма підтвердження переказу через лист від сторонньої компанії, свідчать про те, що надані позивачем матеріали не можуть вважатися належними і допустимими доказами факту надання кредитних коштів відповідачу. Інші надані позивачем докази, а саме договір про споживчий кредит №4422139 з додатками, паспорт споживчого кредиту, довідка про ідентифікацію, анкета-заява на кредит, підтверджують лише факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит та узгодження його умов, проте не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми кредиту. Виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21). Крім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу первісними кредиторами кредитних коштів на рахунок Відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним, за кредитним договором №2109279806007 від 03.04.2021. Щодо порушення принципів співмірності представниця відповідача указувала, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір позики 5700,00 грн майже в 14 разів перевищує саму суму позики і є явно завищена, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу відповідач звертає увагу суду на той факт, що спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, відповідач клопоче перед судом про те, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути зменшені до 3000,00 грн. А враховуючи, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Окрім того [PERSON] зазначила, що відповідач орієнтовано планує понести судові витрати в сумі 10000 грн. у вигляді витрат на правничу допомогу. Станом на дату подачі відзиву вже понесені судові витрати відповідачем становлять 10000 грн. Посилаючись на викладені обставини представниця відповідача просила у задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю, стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені ним усі судові витрати (витрати на правову допомогу) в розмірі 10000,00 грн. Зменшити розмір позовних вимог позивача щодо задоволення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн (а. с. 105 - 113). 02 жовтня 2025 року від представниці позивача Ткаченко М.М. через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій щодо доказів отримання коштів вона зазначила, що дана обставина підтверджується листом ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», відповідно до якого 03.04.2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 5900,00 грн. Власник карти (емітент) PJSC TASCOMBANK. Номер договору згідно інформації від кредитора: 2109279806007. Під час укладення договору № 2109279806007 саме Позичальником зазначено номер карткового рахунку для переказу коштів відповідно до погоджених умов Договору. Щодо нарахованих відсотків представниця позивача звертала увагу, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Щодо договору № 2109279806007 За умовами укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем договору № 2109279806007 орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3. договору). Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі (п.1.4. договору): 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту (п.1.4.а договору); починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а (п.1.4.б договору); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б (п.1.4. в договору); починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4.в (п. 1.4.г договору). Пунктами 1.4.1 та 1.4.2 договору обумовлено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Реальна річна процентна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає: при нарахуванні відсотків згідно п.1.4.а договору 730% річних, згідно п. 1.4.б договору 1302,36% річних, згідно п.1.4.в договору 1711,7% річних, згідно п.1.4.г договору 2735,45% річних (п.4.2 договору). Згідно з пунктом 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Відповідач підписав електронним підписом договір про надання фінансових послуг № 2109279806007, чим погодилася із запропонованими умовами договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, за договором № 2109279806007, вбачається, що в період з 03.04.2021 (дата укладання договору) по 18.04.2021 (орієнтовний строк повернення кредиту) відповідачу нараховувалися відсотки відповідно до п.1.4 а договору у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, що становить 118,00 грн. Починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 19.04.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п.1.4б договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,64%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а, тобто 3,64% (2% + 1,64%), що становить 214,76 грн. за кожен день. Починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 03.05.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4 в договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,38%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б, тобто 5,02% (3,64% + 1,38%), що становить 296,18 грн за кожен день. Починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 18.05.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4г договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 2,65%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в, тобто 7,67% (5,02% + 2,65%), що становить 452,53 грн за кожен день. Відповідно до розрахунку ТОВ «Служба миттєвого кредитування», заборгованість відповідача за договором про надання фінансових послуг № 2109279806007, станом на 30.11.2021 (дата, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») становила 18060,00 грн, з яких 2000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16060,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до розрахунку ТОВ «Служба миттєвого кредитування», заборгованість відповідача за договором про надання фінансових послуг № 2106252615510, станом на 30.11.2021 (дата, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») становила 47790,00 грн, з яких 5900,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 41890,00 грн заборгованість за відсотками. Отже, відсотки нараховувалися відповідно до умов договору № 2109279806007 погодженими з відповідачем. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, з огляду на те, що всі істотні умови кредитних договорів були передбачені, а відповідач з їх змістом ознайомився та підписав відповідач, враховуючи, що розрахунки заборгованості містять всі необхідні складові, а саме: базу нарахувань (тіло кредиту), процентну ставку, період нарахування відсотків, суми погашень, відтак, позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача представниця позивача зазначила, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Договірні відносини між Позивачем та Адвокатом за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. З огляду на викладені обставини представниця позивача просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру позовних вимог щодо витрат на професійну правничу допомогу, позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі (а. с. 135 140). Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представниці позивача про витребування доказів було відмовлено. У зв`язку із цим судове засідання було відкладено на 10 грудня 2025 року. 04 грудня 2025 року до суду від представниці позивача Ткаченко М.М. надійшли письмові пояснення (а. с. 176 - 176). З приводу зазначених письмових пояснень суд зазначає наступне. У частині першій статті 174 ЦПК України зазначено, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Частиною другою статті 174 ЦПК України передбачено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до частини п`ятої статті 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. З урахуванням того, що представник позивача скористався своїм правом для подання заяв по суті справи, а рішення про подання учасниками справи додаткових пояснень суд не приймав, судом не враховуються додаткові письмові пояснення позивача. У судовому засідання 10 грудня 2025 року та 12 січня 2026 року представник позивача Таран В.А., позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представниця відповідача Хворост Д.М., посилаючись на викладені у відзиві обставини, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 187). Фактичні обставини справи, встановлені судом 03 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2109279806007 «Стандартний», відповідно до пункту 1.1. якого товариство зобов`язується передати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані відповідно до умов цього договору, його додатків і правил (далі Договір) (а. с. 30 - 32). Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (пункт 1.2 Договору). Відповідно до пункту 1.3 Договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на суму такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: a) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору у разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонам заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно з пунктом 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік. У графі «Позичальник» зазначено ПІБ [PERSON] , ІПН [NUMBER] , серія та номер паспорту, адреса: [ADDRESS] , електронна адреса, на яку направлено договір - та номер телефону. У цей же день 03 квітня 2021 року [PERSON] підписав одноразовим ідентифікатором Z9 заявку-анкету (для отримання кредиту), що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій зазначив, що ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua; орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту; сума/ліміт кредиту - 5900 грн, тип процентної ставки фіксована та інші умови (а. с. 66 - 67). Також позивачем було надано інформацію щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, з якої вбачається, що 03.04.2021 о 01 год. 23 хв. на карту [NUMBER] було перераховано кошти у сумі 5900,00 грн (а. с. 68). Згідно листа директора ТОВ ФК «Вей Фор Пей», адресованого ТОВ «СЛУЖБА МК», 03.04.2021 було здійснено переказ грошових коштів згідно договору № 2109279806007 у сумі 5900 грн на картку [NUMBER] (а. с. 72). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої первісним кредитором за кредитним договором № 2109279806007 від 03.04.2021 загальна заборгованість [PERSON] складає 47790,00 грн (а. с. 8 - 9). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, за кредитним договором № 2109279806007 від 03.04.2021 загальна заборгованість [PERSON] складає 103451,19 грн, з яких: 5900,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 41890,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 55661,09 грн нараховані відсотки (а. с. 10). 01 грудня 2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12 (а. с. 34 38). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу № 1-12 за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947 грн 00 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржником. Згідно з п. 2.3 договору факторингу № 1-12 з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Відповідно п. 2.5 договору факторингу № 1-12 фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. У п. 6.1.4 договору факторингу № 1-12 зазначено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання - передавання реєстру боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідно до копії платіжного доручення № 307600018 від 03 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «Служба миттєвого кредитування» у сумі 5 535 543 грн 12 коп. згідно з договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 (а. с. 43). З актів приймання - передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 03.12.2021 вбачається, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 31 632 штук (а. с. 44, 45). Відповідно до реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2109279806007 від 03.04.2021 на загальну суму 47790,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900,00 грн; заборгованість за процентами - 47790,00 грн (а. с. 46 48, 49). 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до їх правонаступників (а. с. 12 17). Відповідно до п. 2.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до п. 5.1 цього договору первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді) та документацію на умовах та в порядку, визначених цим договором. Первісний кредитор має право передавати документацію в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. Первісний кредитор не несе будь якої відповідальності за стан та наявність документації. Згідно з п. 5.2 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання - передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). Відповідно до реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 2109279806007 від 03.04.2021 на загальну суму 103451,19 грн (а. с. 27 - 29). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Суд звертає увагу, що кредитний договір містить паспортні дані, РНОКПП відповідача [PERSON] , номер мобільного телефону, адресу місця проживання та електронну адресу. Про те, що зазначені дані не належать відповідачу чи містять помилки сторона відповідача суду не повідомляла. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Тому суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Між тим суд звертає увагу на наступне. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.1. кредитного договору товариство зобов`язується передати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 5900,00 грн. Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (пункт 4.1 договору). Згідно з пунктом 3.1. «Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» товариство, після укладення договору фінансового кредиту, надає позичальнику фінансовий кредит шляхом безготівкового перерахування коштів однією сумою на банківський рахунок (картку), вказаний позичальником при реєстрації на веб сайті товариства. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору (04.04.2021), розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з частиною третьою статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно з положеннями пунктів 17.1. та 17.2. ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. У свою чергу на підтвердження надання грошових коштів [PERSON] за договором про надання фінансових послуг №2109279806007 від 03.04.2021 стороною позивача не було подано суду жодного з документів, які перелічені в п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) чи статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію». Представник позивача у судовому засіданні та у відповіді на відзив зазначав, що перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується листом директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до ТОВ «Служби МК» про підтвердження переказу грошових коштів від 23.04.2025, у якому зазначено, що підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» було здійснено наступний переказ грошових коштів: номер карти - [NUMBER] , номер договору згідно інформації від кредитора - 2109279806007, сума 59000 грн (а. с. 72). Однак, на думку суду, даний лист не є належним доказом перерахування відповідачу суми кредитних коштів з таких підстав. По - перше, указаний лист не є доказом переказу коштів, оскільки такими доказами є докази, перелік яких наведено у п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) або у статті 13 Закону України «Про електронну комерцію». По друге, договору між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Служба МК» про організацію переказів грошових коштів, про який йдеться у листі директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.04.2025, стороною позивача надано не було, що позбавляє суд можливості встановити порядок перерахування грошових коштів за таким договором та навіть існування договірних відносин між даними товариствами. У свою чергу саме по собі підписання кредитного договору не є підтвердженням перерахування коштів за його умовами та не доводить факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів. Крім того сторона позивача посилалася на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 у якій зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Однак правовідносини у наведеній справі не є подібними до правовідносин у цій справі, оскільки у справі № 910/5226/17 договір позики було укладено між двома юридичними особами, де до застосування підлягали приписи статей 1087, 1088 ЦК України, відповідно до яких розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. У даній же справі оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі, особливості укладання якого визначені Законом України «Про електронну комерцію». Окрім того суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Тобто банківська виписка про стан рахунку є належним та допустимим доказом. Судом ураховується, що позивач не є банківською установою, що позбавляє його можливості надати виписку по банківському рахунку відповідача. Проте клопотання про витребування відповідної інформації від банківської установи позивач заявив лише 02 жовтня 2025 року, після того як ознайомився із відзивом на позов, хоча позов було подано 25 серпня 2025 року. Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У зв`язку із чим ухвалою суду від 10.11.2025 у задоволенні клопотання було відмовлено. Судом надавалася можливість стороні позивача оскаржити зазначену ухвалу суду, у зв`язку із чим судове засідання було відкладене, однак сторона позивача даним правом не скористалася, зазначивши, що факт перерахування кредитних коштів підтверджується наявними у справ доказами. Судом ураховується і те, що у відповіді на відзив представниця позивача [PERSON] звертала увагу, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, вона мав можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Однак суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Правилами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У той же час належних доказів на підтвердження виконання кредиторами умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів позивачем надано не було. Ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів, яким, зокрема, могло бути платіжне доручення, судом не надається оцінка іншим доводам представників сторін щодо строку дії кредитного договору та розміру нарахованих відсотків. З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати позивача слід покласти на позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона відповідача, слід зазначити наступне. Приписами частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем було подано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 120); договір про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року №134, укладений між Райським В.Г. та Хворост Д.М. (а. с. 117 - 118); детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом Хворост Д.М. (а. с. 116); акт прийому передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року №134 (а. с. 115); копію квитанції від 05 вересня 2025 року, відповідно до якої за надання правової допомоги [PERSON] було сплачено гонорар адвокату Хворост Д.М. у сумі 10000,00 грн (а. с. 119). Так, відповідно до пункту 1.1. договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року (далі - Договір), адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах, визначених даним договором. Пунктом 3.2. Договору визначено, що порядок обчислення гонорару фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором про надання правової допомоги абро додатковою угодою до даного договору. Відповідно до пункту 3.3. Договору гонорар (порядок обчислення): юридичний супровід справи клієнта №546/837/25 в суді першої інстанції включає в себе: надання правничої допомоги клієнту в його справі, зокрема консультування клієнта, підготовка та написання відзиву на позовну заяву, представлення інтересів клієнта в суді, підготовка та подача до суду заяв/клопотань, які адвокат вважає за необхідне подати по справі з метою отримання очікуваного результату, плата є фіксованою і становить 10000,00 грн. Отже, розмір винагороди та порядок її сплати за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми. Як зазначено у детальному описі робіт (наданих послуг) адвокатом Хворост Д.М., адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги за договором: юридичний супровід справи клієнта №546/837/25: консультація клієнта про порядок розгляду спорів щодо стягнення заборгованості в судовому порядку, роз`яснено право на відзив, проаналізовано позов та запропоновано стратегію захисту прав відповідача; підготовка та написання відзиву на позовну заяву, фіксована оплата 10000 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Крім того у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Клопотань про зменшення суми судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу від позивача до суду не надходило. Ураховуючи, що стороною відповідача було підтверджено належними доказами понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, а стороною позивача не було заявлено будь яких клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, та враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, вказані витрати відповідача підлягають стягненню з позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved