Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у твердій грошовій сумі: в розмірі 6500 гривень щомісячно з усіх видів його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму і до досягнення ним 23-х років; рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. В обгрунтування таких вимог позивач зазначив, що він народився у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 20 липня 2002 року та розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 лютого 2020 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2020 року з відповідача стягувалися аліменти на його утримання, однак після досягнення ним повноліття їх виплата припинилася. На даний час він продовжує навчання на 3 курсі Чернівецького політехнічного фахового коледжу, проживає разом із матір`ю, яка самостійно несе витрати на його утримання, навчання, харчування, лікування та інші повсякденні потреби, а відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, участі у витратах на утримання сина не бере, хоча йому відомо про відсутність у нього самостійного доходу. Також [PERSON] , вказав, що він має хронічне захворювання, яке потребує постійного медикаментозного лікування, а його мати важко хворіє та витрачає значні кошти на лікування, що суттєво впливає на матеріальний стан сім`ї. Зазначив, що відповідач є працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність, має дохід та не має інших осіб на утриманні, що свідчить про можливість надання ним матеріальної допомоги. У клопотанні від 16.10.2025 року адвокат позивача Гавриш Г.А. також просить стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу в сумі 8200 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.10.2025 року представник відповідача - адвокат Герасимчук Ю.М. подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за недоведеністю наявності усіх обов`язкових умов, передбачених ст. 199 Сімейного кодексу України, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Зокрема, адвокат вважає що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його потребу у матеріальній допомозі саме у зв`язку з продовженням навчання, а також доказів понесених ним витрат на проживання, харчування, проїзд до навчального закладу, придбання навчальної літератури чи інших витрат, безпосередньо пов`язаних із навчанням. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] реальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину з урахуванням його матеріального стану, рівня доходів та фінансових зобов`язань. Одночасно, адвокат просить суд визнати поважними причину пропуску для подачі відзиву на позовну заяву, оскільки її копію та додатки до позову, а також ухвалу про відкриття провадження у справі ним отримано 30.09.2025 року. Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Враховуючи відсутність у справі доказів про вручення стороні відповідача ухвали про відкриття провадження у справі до 30.09.2025 року, суд вважає, що строк для його подання адвокатом Герасимчуком Ю.В. не пропущений. 06.11.2025 року представник позивача - адвокат Гавриш Г. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі з аналогічних викладених у позовній заяві підстав, а також додатково зазначила, що [PERSON] отримує дохід лише у вигляді стипендії у розмірі 1576,44 гривні, що підтверджується відповідною довідкою № 50 від 16.10.2025 року. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, письмово просили суд розглядати справу без їх участі. За таких обставин та згідно положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено за відсутності її учасників, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] народився [INFO] , батьками його є: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2007 року ( а.с.12). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 26 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я 26 березня 2024 року на [PERSON] ( а.с.11). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11.12.2020 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. Відповідно до довідки від 21.05.2025 року №367 позивач [PERSON] є студентом 3 курсу Чернівецького політехнічного фахового коледжу, 231 група, спеціальність 172 Електронні комунікації та радіотехніка, до числа студентів зарахований 01.09.2022 року, форма навчання бюджетна, денна, термін закінчення коледжу - 30 червня 2026 року (а.с.13). З довідки ОКНП "Чернівецька обласна клінічна лікарня" від 10 липня 2025 року вбачається перебування [PERSON] , [INFO] , на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології ОКНП"Чернівецька обласна клінічна лікарня". З виписки із медичної карти амбулаторного хворого №659 від 11.07.2025 року вбачається, що [PERSON] має діагноз: бронхіальна астма Згідно довідки про доходи №1/07-2025 від 17.07.2025 року ТОВ "Град Інвест Ріал Істейт" загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року становить 101 112, 00 грн. Відповідно до довідки про доходи Чернівецького політехнічного фахового коледжу від 16.10.2025 року №50 стипендія [PERSON] за 2025 рік складає 9 259, 32 грн. ( 1576 грн. щомісячно). Згідно з розрахунком у ВП№66944318 [PERSON] станом на травень 2025 року має заборгованість зі сплати аліментів у сукупному розмірі 92 758, 43 грн. З відповіді ГУ ДПС у Чернівецькій області від 05.11.2025 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований з 17.01.2007 року як фізична особа - підприємець, основний вид діяльності: 47.89. Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Відповідно до довідки ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.11.2025 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 06.11.2025 року, сума задекларованого доходу ФОП [PERSON] за період 2024-2025 року складає 10 200 грн. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства та є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно доч.180, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз вищенаведених норм права Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (ст. ст. 76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (матір), до яких пред`явлений позов. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач [PERSON] навчається на 3 курсі Чернівецького політехнічного фахового коледжу, денної форми навчання. Також судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів, які б підтвердили його неспроможність сплачувати аліменти, а саме: відсутність доходів, перебування на утриманні інших осіб, незадовільний стан здоров`я, або інші обставини, які б перешкоджали сплачувати аліменти, не надав, а тому суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який перебуває на матеріальному забезпеченні матері, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, оскільки отримує невелику стипендію, позбавлений можливості у зв`язку із навчанням на денній формі працевлаштуватися та одержувати певний дохід, в зв`язку із чим стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, а підстав для звільнення відповідача від такого обов`язку судом не встановлено. Разом з тим, позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено потребу у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у розмірі 6 000 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про його витрати на навчання, підручники, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За таких обставин, враховуючи розмір доходу відповідача, тобто, його матеріальний стан, принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення дитиною навчального закладу, але не більше як до досягнення [PERSON] 23 років, що забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і не стане тягарем для останнього. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1.ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання щодо судових витрат по справі суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту про надання правової допомоги від 10.10.2025 року адвокатом Гавриш Г.А. надано [PERSON] правову допомогу загальною вартістю 8200 грн. (а.с.38). Відповідно до квитанції серії ГГ№8990/15-11/2025 від 15.10.2025 року адвокат отримала від позивача гонорар у розмірі 8200 грн. (а.с.40). Виходячи з викладеного, позивач довів обставини надання йому послуг професійної правничої допомоги та обґрунтував заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, що складає 8200 грн. Заява про стягнення правничої допомоги подана у визначені процесуальним законом строки і документи на підтвердження цих виплат стосуються послуг, наданих у цій справі. Велика Палата неодноразово зазначала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Під час розгляду справи у суді жодних заяв чи клопотань від відповідача та від його представника про зменшення розміру витрат позивачки на правничу допомогу не надходило, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20). З огляду на викладене позов в цій частині слід задовольнити частково пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3 784,30. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з частковим задоволенням позову [PERSON] , який відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, слід стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви відповідно до задоволеної частини позову, в сумі 558, 97 грн. (1 211,20*46,15% ). На підставі викладеного,

Outcome: partial