Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

08.09.2025 року представник АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4195995-023 від 15.08.2024 року. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 15.08.2024 між АТ «Таксомбанк» (далі Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №4195995-023 (далі Договір), за умовами якого позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 53 450,00 гривень; строк кредитування: 24 місяці; річні проценти 0,01 % річних; комісія за надання кредиту:6,9 %, комісія за обслуговування кредиту: 6,9% щомісячно. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Натомість, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою судді від 09.12.2025 року у справі відкрито провадження, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно позовної заяви просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду не направив відзив на позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 15 серпня 2024 року між АТ «Таскомбанк» і [PERSON] було укладено договір № 4195995-023 про надання кредиту, за умовами якого: загальна сума кредиту 53450,00 грн., сума кредиту без комісії за надання кредиту 50000,00 грн., строк кредитування 24 місяці, проценти за користування кредитом у розмірі 0,01% річних. Комісія за надання кредиту є фіксованою, нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту у розмірі 6,9 % від суми кредиту, зазначеної в п.п.1.2.4 заяви-договору і складає суму 3450,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 6,9% щомісячно і складає суму 3688,05 грн. Відповідач умови даного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 02 вересня 2025 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, становить 101400,00 грн, з яких: 53450,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 5,35 грн - заборгованість по відсоткам, 47944,65 грн - заборгованість по комісії. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору АТ «Таскомбанк» направило відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 08 липня 2025 року про виконання зобов`язання за кредитним договором №4195995-023, а саме погашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Проте, як убачається із позовної заяви, така вимога відповідачем проігнорована. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивач умови договору виконав належним чином, а саме надав кредитні кошти відповідачу у спосіб визначений договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач умови договору виконав належним чином, а відповідач умови договору не виконав то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Разом з тим із кредитного договору вбачається, що позичальник [PERSON] зобов`язався сплачувати комісію за обслуговування кредиту в сумі 6,9% щомісячно, заборгованість по якій станом на 02 вересня 2025 року становить 47944,65 грн. Однак, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Крім того, доказів надання кредитодавцем позичальнику додаткових послуг, їх переліку матеріали справи не містять, як і детального розрахунку комісії, нарахованої позивачем. У розрахунку по заборгованості сума комісії становить 47944,65 грн. за обслуговування кредиту. Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором в сумі 47944,65 грн., оскільки такі умови договору суперечать ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними в силу закону. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 викладено правову позицію відповідно до якої, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 1277,02 грн., виходячи з наступного (53455,35 * 2422,40 : 101400,00 = 1277,02 грн.). На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved