Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернувся [PERSON] , заінтересована особа: Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті на тимчасово окупованій території. В обґрунтування своєї заяви вказав, що він є сином померлої [PERSON] , яка померла [INFO] за місцем її проживання, на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ, Луганська область, Україна. Після смерті матері він отримав на тимчасово окупованій території України свідоцтво про її смерть та довідку про причину смерті. Розуміючи, що мати померла на тимчасово окупованій території України та видане свідоцтво про смерть не має юридичної сили на території України, він вимушений звернутись до суду з вищезазначеною заявою. Просить встановити факт смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у Луганській області, м. Луганськ, Україна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 07.11.2025 року заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання, призначене на 10.11.2025, 17.11.2025, заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про вікладення розгляду справи або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, в заяві просив проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання, призначене на 17.11.2025, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності, оголошення перерви або вікладення розгляду справи на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою від 17.11.2025 року після відкриття провадження у справі заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали суду. 20.11.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2025 року. Ухвалою від 21.11.2025 року продовжено судовий розгляд цивільної справи. У судове засідання, призначене на 06.01.2026 року, заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про вікладення розгляду справи або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, в заяві просив проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності, оголошення перерви або вікладення розгляду справи на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомила. Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, встановив таке. До суду із заявою звернувся [PERSON] , [INFO] , який має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 18.08.2022 року, що підтверджується довідкою №1208-5002020270 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.08.2022. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 04.09.1980 року завідуючим відділом (бюро) запису актів громадського стану, [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 1956. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, заявник [PERSON] , є сином померлої [PERSON] , а тому має право на звернення до суду із даною заявою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.11.2025 року Жовтневим відділом записів актів цивільного стану м. Луганська Департамента записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Замчалове, Зверівський район, Каменська область, померла [INFO] , місце смерті: м. Луганськ, Луганська область. Згідно з частиною першою статті 2, частиною першою статті 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до пункту 8 частини першої, частини другої статті 317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, визначені підстави для державної реєстрації смерті: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У випадку проведення державної реєстрації смерті на підставі рішення суду, отриманого у спосіб, передбачений абзацом п`ятим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил, примірник рішення суду в електронній формі роздруковується та додається до другого примірника актового запису про смерть. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 9-1130/0/4 від 15.04.2016 року вказується, що у зазначеному в ЦПК України порядку мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07.11.2014 року. Суд зазначає, що на час смерті м. Луганськ, Луганська область, входить у перелік тимчасово окупованих територій, що визначені Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 та на даний час є загальновідомим фактом, який згідно з частиною третьою статті 82 ЦПК України не потребує доказування. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов до висновку, що надана в якості доказу копія свідоцтва про смерть, хоча і не є документом встановленої форми про смерть відповідно до законодавства, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме в м. Луганськ, Луганська область, Україна, оскільки судом не встановлено іншого. Враховуючи досліджені докази, суд дійшов до висновку, що за заявою [PERSON] , який є сином померлої, такий факт має юридичне значення, є всі підстави для встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце народження: місце народження: с. Замчалове, Зверівський район, Каменська область, яка померла [INFO] , місце смерті: Луганська область, м. Луганськ, Україна. Відповідно до частини четвертої статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини другої статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved