Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

11.09.2025 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 80 516,00 грн. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058. Відповідно до статті 39 Закону № 1058 пенсія по втраті годувальника була призначена на трьох утриманців: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Пенсія по втраті годувальника [PERSON] призначена з 05.08.2015 року. 06.08.2020 року, відповідач, звернулась до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із зміною особистих даних, а саме зміною прізвища з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Відповідно до Рішень про перерахунок пенсії від 18.06.2022 №948220120439, від 26.02.2023 №948220120439, від 28.02.2024 №948220120439, від 26.02.2025 №948220120439 відповідачу неодноразово було здійснено перерахунок пенсії. У зв`язку з отриманням [PERSON] пенсії у зв`язку з втратою годувальника після досягнення 23-річного віку утворилася переплата пенсії в сумі 80516 грн 00 коп за період з 01.10.2022 по 30.04.2025 року. Таким чином, позивачем було надміру виплачено [PERSON] пенсію у разі втрати годувальника за період з 01.10.2022 по 30.04.2025 року в сумі 80516,00 грн. Листом від 12.05.2025 № 1400-0403-8/39968 [PERSON] було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 80516,00 грн. Залишок надміру виплачених коштів в добровільному порядку [PERSON] повернуто не було, що зумовило звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Уманській О.В. Ухвалою від 18.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення та виклику сторін (письмове провадження). Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. В матеріалах справи мається заява представника позивача про підтримання позовних вимог, з клопотанням про розгляд справи без участі його представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. На обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області перебувала [PERSON] , [INFO] та отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 05.08.2015 року відповідно до Закону №1058. Пенсія по втраті годувальника була призначена на трьох утриманців: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 06 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Головного управління з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із зміною особистих даних, а саме зміною прізвища з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу . Згідно заяви відповідача від 06.08.2020 пенсію було переведено на [PERSON] відповідно до наданого свідоцтва про шлюб. Рішенням про перерахунок пенсії від 18.06.2022 року відповідачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.10.2022 року по 31.12.2026 року, розмір пенсії склав 2300,00 грн. Рішенням про перерахунок пенсії від 26.02.2023 року відповідачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2023 року по 31.12.2026 року, розмір пенсії склав 2520,00 грн. Рішенням про перерахунок пенсії від 28.02.2024 року відповідачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2024 року по 31.12.2026 року, розмір пенсії склав 2725,00 грн. Рішенням про перерахунок пенсії від 26.02.2025 року відповідачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2025 року по 31.12.2026 року, розмір пенсії склав 3038,00 грн. Зазначені перерахунки мали масовий характер та зумовлені зміною прожиткового мінімуму (тобто без звернення отримувача). З фотокопії паспорта [PERSON] встановлено, що 19.09.2022 року остання досягнула 23-річного віку. Разом з тим відповідно до пояснень позивача [PERSON] не повідомила орган, що призначив пенсію про досягнення нею 19.09.2022 року 23-річного віку , внаслідок чого відповідно до довідки про розмір переплати пенсії за період з 01.10.2022 року по 30.04.2025 року у останньої утворилася переплата розмір якої склав 80 516,00 гривень. Листом від 12.05.2025 № 1400-0403-8/39968 [PERSON] було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 80516,00 грн. На час розгляду справи судом матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем надміру виплачену суму пенсії в розмірі 80516,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст. ст. 179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4. Згідно із пунктом 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї, тощо. Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії (довічного грошового утримання) є вичерпним. Згідно зі статтею 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02 липня 2014 року у справі 6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі 6-151цс13. Позивач у позовній заяві зазначає, що переплата утворилася внаслідок неправомірних дій відповідача, яка не повідомила про її досягнення 23 річного віку. В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Однак в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має характер людського фактору і допущена під час виконання працівником ГУ ПФУ в Миколаївській області свої повноважень (наприклад, невнесення відомостей про вік [PERSON] до програмного забезпечення та, як наслідок, автоматичного припинення нарахування пенсійних виплат, або ж встановлення інших відміток), а невнесення відповідних змін до програмного забезпечення та допущення помилок при формуванні даних перерахунку не можна вважати рахунковою помилкою. Таким чином документальних відомостей на предмет підтвердження рахункової помилки зі своєї сторони, позивач не надав. Суд також зазначає, що позивачем у справі не представлено, а судом не встановлено жодних доказів в підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача, які спричинили переплату пенсії, оскільки рішення про припинення виплати пенсії по досягненню особою 23-х років має приймати саме позивач та воно від волі чи дій відповідача жодним чином не залежить. Крім того у рішенні по справі «CAKAREVIC v. CROATIA» (заява №. 48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено недобросовісності з боку відповідача, що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат, а також набуття виплат внаслідок рахункової помилки, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ГУ ПФУ в Миколаївській області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено, судові витрати по справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed