Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №258123569 від 27.08.2023 у розмірі 31 371 грн. 12 коп., з яких: 6 800 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 571 грн. 12 коп - заборгованість за відсотками та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №258123569 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Вказаний договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора - YRJJ-2477. Відразу після вчинених дій, товариством перераховано грошові кошти в сумі 6 800 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, таким чином, кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору, однак вказаних зобов`язань не виконав. Між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №25812356. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №31/0724-01, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги. 29.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого, від ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 31 371 грн 12 коп. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, заборгованість не сплатив, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 01.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. Покликається на те, що укладення електронного договору між позивачем та відповідачем не підтверджено. Відсутній належний розрахунок заборгованості, позивачем не надано суду первинних документів щодо надання в кредит коштів, відсутні виписки за картковим рахунком відповідача. Щодо нарахованих відсотків, вказує, що положення кредитного договору містять зобов`язання позичальника сплачувати проценти у підвищеному розмірі понад строк кредитування та в порушення закону із надмірною процентною ставкою. Також вважає неспівмірним розмір витрат на правову допомогу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 08.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник заперечив доводи відзиву, покликаючись на чинність кредитного договору та судову практику щодо нарахування відсотків та переходу права вимоги, просить позов задоволити. 13.10.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач вважає покликання позивача безпідставними та необгрунтованими та спрямовані лише на підтвердження раніше поданих тверджень позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, що договору про надання кредиту не укладав, зазначений у матеріалах номер телефону та номер карти йому не належать. Вважає можливим повернути лише тіло кредиту, без сплати відсотків , оскільки такі є завищеними і кредитними коштами він не користувався. Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 27.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №258123569 у формі електронного документу, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора - YRJJ-2477. Після вказаних дій, Товариством перераховано грошові кошти в сумі 6 800 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, таким чином, кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Зідно із інформацією наданою АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали про витребування доказів, на ім`я [PERSON] було емітовано банківську карту за № [NUMBER] та наявні відомості про зарахування на картковий рахунок 27.08.2023 р. о 19.56 год. грошових коштів в сумі 6 800 грн. 28.11.2018 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №25812356. 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №31/0724-01, згіжно якого до ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» було відступлено право вимоги. 29.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого, від ТОВ «Фінансова компанія Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 31 371 грн 12 коп. Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи наведені обставини, а також невиконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 31 371 грн. 12 коп., з яких: 6 800 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 571 грн. 12 коп - заборгованість за відсотками . Твердження відповідача, що коштів він не отримував та кредитного договору не укладав, всупереч обов`язку доказування, жодними фактичними даними не підтвержено, а також спростовується інформацією АТ «Універсал Банк» про те, що саме на ім`я відповідача було емітовано банківську карту, на яку зараховано 27.08.2023 р. грошові кошти за договором кредиту в сумі 6 800 грн. Оспорюючи розмір нарахованих відсотків відповідач не надав розрахунку, який би спростовував розрахунок позивача. Відповідно до положень ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зокрема, ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що правнича допомога Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» надавалась адвокатом Тараненком А.І. на підставі договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (Постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правову (правничу) допомогу слід зменшити з 7 000 грн до 5 000 грн. Щодо витрат понесених на сплату судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. то такі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: dismissed