Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з участю третіх осіб [PERSON] , Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області про встановлення батьківства [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відносно нього, як його сина, зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №7147 від 29 вересня 1976 року у графі батько зазначити « [PERSON] », уродженець с. Явленка, Північно- Казахстанської області, Республіка Казахстан. Позов мотивує тим, що народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 1976 року Палацом урочистих подій, актовий запис №7147, його батьками зазначені: [PERSON] мати, [PERSON] батько, який вказаний зі слів матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень із зазначенням відомостей про батька, відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 27 березня 2024 року №00044257300, тобто, на момент реєстрації народження у Книзі реєстрації народжень вчинено за вказівкою матері. Його батьки не були одружені, а він виховувався матір`ю, яка 08 грудня 1981 року отримала рішення народного суду Ленінського району м.Львова про стягнення аліментів з [PERSON] на сина [PERSON] , [INFO] , з тексту якого вбачається, що [PERSON] був визнаний його батьком. Однак, саме рішення про встановлення факту батьківства отримати не вдалось, оскільки згідно відповіді на заяву зазначено, що Галицьким районним судом м.Львова розглядалась справа №2/261/77 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства сина [PERSON] , однак справа знищена, оригінал рішення не зберігся. Окрім того, в свідоцтво про його народження не було внесено зміни у відомостях про батька, станом на 27 березня 2024 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові ЗМУ МЮ зберігались відомості про батька зі слів матері, тобто після рішення суду зміни у свідоцтво про народження внесені не були. Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, спадкова справа №72281824 від 10 квітня 2024 року зареєстрована Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області, нотаріусом Кропельницькою Н.І. Після смерті [PERSON] звернувся до ноткантори для оформлення спадкових прав, однак 22 квітня 2024 року отримав відмову в оформленні спадщини, через не надання доказів родинних відносин зі спадкоємцем [PERSON] . З метою встановлення факту батьківства між ним та батьком, адвокатом Кирик Н.І. скеровано до КНП ЛОР Львівського обласного патологоанатомічного бюро адвокатський запит з метою одержання біологічного матеріалу [PERSON] , 1941 року народження, який помер [INFO] для проведення ДНК експертизи (посмертної генетичної експертизи). Актом прийому передачі послуг №1 від 29 березня 2023 року зазначено, що [PERSON] отримав послугу, передбачену п.2.42 «Відбір зразка біологічного матеріалу (букального епітелію) для проведення молекулярно-генетичної експертизи», актом прийому передачі послуг №1 від 08 квітня 2024 року підтверджено отримання ним послуги, передбаченої п.2.44 «Генетичне дослідження по встановленню спірного батьківства за розширеною панеллю локусів у зразку біологічного матеріалу (букальний епітелій, кров та інший біологічний матеріал». Відповідно до отриманого висновку спеціаліста №5/2024-мг проведено судово медичне дослідження зразка букального епітелію [PERSON] , [INFO] , та біологічного матеріалу (фрагментів внутрішніх органів) наданого останнім, та встановлено, що із зразка букального епітелію (об`єкт 1) [PERSON] , [INFO] , отримані препарати ДНК, встановлено їх генотип (Таблиця 1), із біологічного матеріалу внутрішніх органів (об`єкт 2), що надані на дослідження [PERSON] отримано препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлено їх генотип (Таблиця 2). Проведеним порівняльним молекулярно генетичним аналізом встановлено, що особа чоловічої статі, генетичний профіль якої отримано при дослідженні біологічного матеріалу (фрагментів внутрішніх органів), наданого [PERSON] може бути біологічним батьком громадянина [PERSON] , [INFO] , ймовірність батьківства складає 99,9993% (додаток 1). Встановлення даного факту йому необхідне для прийняття спадщини після смерті батька. Просить позов задоволити. Позиція сторін. Позивач в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] являється його матір`ю, а батьком померлий [PERSON] . Мами прізвище [PERSON] за чоловіком, а [PERSON] напевне дівоче, одружилась, коли він був у свідомому віці. Батьки познайомилися на роботі, де разом працювали на [PERSON] телебаченні. У них був роман, можливо службовий, протягом певного періоду, терміну якого не знає, в матері не питав, чи вона не розказувала, не пригадує. Матір та батько їздили до нього в село, де жили батьки батька у Рівненську область, у якому статусі, у матері не питав. Для матері це болюча тема, батько не захотів одружуватися на матері і підтримувати стосунки після його народження, хоч й надалі разом працювали. Батько сказав, що дитини не хоче, на що мама образилась, тому не підтримували стосунки. В 1977 році матір подала позов до суду про визнання батьківства, а 08 грудня 1981 року постановлено рішення про стягнення аліментів, де є покликання на рішення 1977 року про встановлення батьківства. Аліменти мама отримувала за рішенням суду до його 18-річчя. Після 40 років, познайомився з батьком, періодично зустрічалися, підтримували стосунки. Батько говорив, що знає, що він має двох синів, тобто про статус і склад його сім`ї. З батьком зустрічався по [ADDRESS] в громадській організації, де мав батько бізнес. Батько розповідав, що розлучений з дружиною, а про те, що у нього є цивільна дружина, чи, що з кимось живе не говорив. Знає, що в нього є брат від батька шлюбу, однак його не бачив і не знайомий з ним, батько з ним стосунків не підтримував. До батька звертався [PERSON] , вирішив його знайти, з ним періодично спілкувався, ніколи не бачив його хворим і безпорадним, про його інсульт йому нічого не відомо. Коли бачився з батьком у його офісі, то давав йому гроші за послуги езитерика, оскільки йому гроші не потрібні були, був клієнтом батька. Це було виключно символічна сума коштів, десь 50 грн. Востаннє, випадково зустрів батька на [ADDRESS] , коли той йшов до себе на роботу восени 2023 року. Батько помер у віці 80 з лишнім років, про його смерть довідався від матері, а та від їх спільного колеги. Був присутнім на похоронах у батька, які організовувала та оплачувала п. [PERSON] , з якою жив батько. Бачив пані [PERSON] на похоронах, з того як вона реагувала на смерть батька, її розпач та сльози, зрозумів, що була близька з татом. Після смерті батька вирішив звернутися до нотаріуса, за його заявою відкрито спадкову справу, де довідався про необхідність проведення експертизи ДНК. Консультувався, де таку проводять, тому прийшов до моргу, спитав, чи залишились у них біоматеріали з органів батька, на що отримав позитивне підтвердження, однак для їх отримання необхідно було адвокатський запит. Біоматеріали [PERSON] видали йому особисто в контейнері, який одразу заніс на експертизу. Контейнер на вигляд був як пластмасова банка, жодних пломбувань чи запечатаних наклейок на такому не бачив, банку з вмістом можна було відкрити. Доповнив, що з батьком спілкувався українською мовою, коли у нього день народження не пам`ятає, але знає, що з 41 року народження, після його смерті на могилі ніколи не був. За життя не питав батька чому він не визнав свого батьківства, бо це неприємно, й сам такої вимоги перед ним не ставив. Знає, що батько має квартиру по [ADDRESS] , яку має намір успадкувати, тому звернувся до суду про встановлення батьківства. Просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надала аналогічні пояснення, що й позивач, просила такий задоволити. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] надала письмові пояснення, в яких позов не визнала, мотивучи тим, що позивач звернувся до суду з позовом лише після смерті [PERSON] . Як [PERSON] покликається у позові, народився [INFO] у м.Львові, у свідоцттві про народження зазначені його батьки [PERSON] та [PERSON] - як батько. Зазначає, що батьки одружені не були і згадує рішення у справі №2/261/77 Ленінського райоу м.Львова від 05 травня 1977 року, яким начебто [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , проте копію він надати не може, оскільки рішення про визнання батьківства отримати не вдалось, такі справи знищені, оригінали рішень не збереглись. Звертає увагу, що у разі задоволення такого позову, мали б бути внесені зміни у відомостях про батька дитини, однак докази відсутні у справі. Враховуючи вік позивача, якому минуло 48 років, він так і не вніс, з незрозумілих підстав, зміни у відомості про свого батька, а звернувся до суду лише після смерті спадкодавця з метою отримання його спадкового майна. Навіть з копії документів, які викликають сумнів стосовно їх достовірності, які долучені [PERSON] , вбачається, що померлий свого батьківства стосовно позивача не визнавав. Нікому з оточення померлого не було відомо про наявність у [PERSON] сина, ні рідним, ні друзям, ні знайомим, що можуть підтвердити свідки. [PERSON] , з якою він проживав другу половину свого життя у фактичних шлюбних відносинах аж до смерті і доглядала його, коли він був хворий у безпорадному стані, вперше почула про наявність особи, яка заявляє, що є сином її покійного чоловіка лише з матеріалів даної справи. Померлий жодного разу протягом усього свого життя не говорив, що має сина. А позивач жодного разу не з`явився до померлого за життя. Однак, державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори за заявою [PERSON] без жодних документів, в тому числі і без свідоцтва про смерть померлого спадкодавця, відкрито спадкову справу, що викликає підозру з приводу правомірності таких дій. Щодо висновку спеціаліста №5/2024-мг звертає увагу на те, що біологічні зразки надавались 29 березня 2024 року у відповідь на адвокатський запит від 28 березня 2024 року позивачу. Однак отримання біологічних зразків померлої особи на адвокатський запит чинним законодавством не передбачено. Експертне дослідження, пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміни його властивостей, призначений судом експерт має одержати на його проведення відповідний дозвіл суду, який оформлюється ухвалою. З матеріалів висновку спеціаліста біологічний матеріал трупа, який надавався на дослідження спеціалісту це фрагмент внутрішніх органів, а згідно акту прийому - передачі від 29 березня 2024 року надавався букальний епітелій, а не фрагменти внутрішніх органів. Яким чином біологічний матеріал надавався сторонній особі на адвокатський запит з метою звернення до суду без відповідної ухвали суду майже через місяць від дня смерті та захоронення померлої особи, є незрозумілим. Дані обставини викликають сумніви стосовно їх достовірності і допустимості вказаного доказу. Тест на ДНК батьківство проводиться тільки в державних лабораторіях Міністерства юстиції, охорони здоров`я та оборони України. А підставою для проведення молекулярно-генетичної експертизи є ухвала суду про призначення експертизи. Дана ситуація стосується відібрання біологічних зразків померлої особи, відтак навіть для експертного дослідження потрібно витребувати такі. Вважає даний доказ таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого законом та не може братися до уваги судом. Окрім того, поставила під сумнів достовірність проведеної експертизи №746 від 08 грудня 2025 року, враховуючи процесуальну поведінку і незаконне отримання біологічного матеріалу [PERSON] , яку позивач особисто носив на дослідження, тому не виключають підміни зразків померлого. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові подав заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.46,50). Представник третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області скерував до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.48). Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`вилась, про причини неявки суд не повідомила, однак скористалась правом на представництво свої інтересів в судових засіданнях через свого представника [PERSON] . Рух справи. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 травня 2024 року справу скеровано до Сихівського районного суду м.Львова. 27 червня 2024 року справу отримано Сихівським районним судом м.Львова. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 28 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 липня 2024 року. 29 липня 2024 року в підготовчому судовому засіданні залучено до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , оголошено перерву до 03 вересня 2024 року за клопотанням представника третьої особи Баюш Л.В. для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. 03 вересня 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника третьої особи Баюш Л.В. про витребування документів, допит спеціаліста, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25 вересня 2024 року. 25 вересня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16 жовтня 2024 року, у зв`язку з ненаданням суду витребуваних документів та неявки спеціаліста в судове засідання для допиту. 16 жовтня 2024 року в судовому засіданні продовжено перерву до 07 листопада 2024 року через невиконання ухвали суду про витребування інформації, неявки спеціаліста в судове засідання. 07 листопада 2024 року ухвалою суду продовжено в судовому засіданні перерву до 14 листопада 2024 року, задоволено клопотання представника третьої особи Баюш Л.В. про витребування доказів. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року розгляд справи відкладено до 02 грудня 2024 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання та заявленим клопотанням представника третьої особи [PERSON] Баюш Л.В. про відкладення розгляду справи. 02 грудня 2024 року в судовому засіданні продовжено перерву до 12 грудня 2024 року, задоволено клопотання про витребування доказів. 12 грудня 2024 року у судовому засіданні продовжено перерву до 19 грудня 2024 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника третьої особи щодо надання часу для підготовки письмового заперечення на клопотання про призначення експертизи. Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року призначено у справі посмертну молекулярно-генетичну експертизу, зупинено провадження у справі. Листом ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» №100-6/54 від 14 січня 2025 року повідомлено про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з відсутністю належної технічної бази (а.с.188). Ухвалою суду від 29 січня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 10 лютого 2025 року. 10 лютого 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27 лютого 2025 року, задоволенно клопотання про витребування інформації. 27 лютого 2025 року у судовому засіданні продовжено перерву до 10 березня 2025 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи та надання можливості з`ясування експертної установи для проведення експертизи. 10 березня 2025 року у судовому засіданні продовжено перерву до 27 березня 2025 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки не отримала ще інформації по скерованим адвокатським запитам щодо експертної установи, яка має технічну можливість на проведення необхідної експертизи. 27 березня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 07 квітня 2025 року з аналогічного клопотання представника позивача. Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року призначено у справі посмертну молекулярно-генетичну експертизу, зупинено провадження у справі до проведення експертизи. Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року, після скерування справи з експертної установи та проведеної експертизи, повнолено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 22 грудня 2025 року. 22 грудня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 29 грудня 2025 року, у зв`язку із задоволеними клопотаннями про виклик в судове засідання експерта та керівника медичної установи. 29 грудня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31 грудня 2025 року. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, правові норми, які підлягають застосуванню у відносинах сторін, дослідивши фактичні обставини, врахувавши доводи сторін, опитавши судового експерта Кривду Р.Г., свідка [PERSON] (зав відділенням паталогоанатомічного відділення ЛНМУ), судом встановлено наступне. Фактичні обставини справи. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м.Львові, відповідний актовий запис №207 (а.с.55). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 1976 року Львівським палацом урочистих подій, [PERSON] народився [INFO] у м.Львові, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00044257300, сформованого 27 березня 2024 року [PERSON] народився [INFO] у м.Львові, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Листом Галицького районного суд м.Львова №01-В/171/2024 від 16 квітня 2024 року повідомлено, що даним судом розглядалась справа №2/261/77 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства сина [PERSON] , однак справа знищена, а оригінали рішень не збереглись (а.с.10). До позову долучено копію рішення народного суду Ленінського району м.Львова від 08 грудня 1981 року, у якому зазначається, що [PERSON] звернулась до [PERSON] про стягнення аліментів, а саме, частини усіх видів заробітку на утримання дитини, мотивуючи позов тим, що його син [PERSON] [INFO] досяг повноліття, у зв`язку з чим з [PERSON] припинено стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Неповнолітнім залишився лише її син [PERSON] , [INFO] , на якого вона просила стягувати аліменти частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідач позов не визнав, пояснив, що не згідний сплачувати аліменти позивачці. Дійсно його син [INFO] досяг повноліття і тому з нього аліменти більше на сина не стягують. Окрім того, у рішенні зазначається, що рішенням народного суду Ленінського району м.Львова від 05 травня 1977 року [PERSON] був визнаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим твердження відповідача, що не він є батьком дитини суд вважав неправдивими, відкинув їх і не надав їм віри. 14 березня 1979 року [PERSON] подав до суду заяву про зменшення розміру аліментів, суд задовольнив його позов, присудив стягувати з нього аліменти на утримання 2-х дітей в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. [INFO] син відповідача [PERSON] , [INFO] , став повнолітнім, тому на його утримання відповідач аліментів не сплачує. Крім дитини [PERSON] , [INFO] , неповнолітніх дітей немає, тому суд вирішив стягувати з [PERSON] частину заробітку на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 23 вересня 1981 року до повноліття дитини (а.с.11-13, 132-133). Листом Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області №424 від 22 квітня 2024 року [PERSON] повідомлено, що зареєстровано його заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, щодо оформлення спадщини за законом на спадкове [PERSON] повідомлено, що [PERSON] не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання у суді про встановлення факту родинних відносин (а.с.14). Про реєстрацію спадкової справи №72281824 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі №76561307 від 10 квітня 2024 року (а.с.15, 54зв). Адвокатом Кирик Н.І. скеровано до КНП ЛОР Львівське обласне паталогоанатомічне бюро адвокатський запит з проханням надання біологічного матеріалу [PERSON] , 1941 року народження, який помер [INFO] , з метою використання його в подальшому для проведення ДНК експертизи (посмертної генетичної експертизи) для встановлення факту батьківства між [PERSON] та [PERSON] . Запитуваний біологічний матеріал просила видати наручно [PERSON] (а.с.16-17). 29 березня 2024 року актом прийому передачі послуг №1 констатовано, що [PERSON] надано послугу на суму 365 грн. 10 коп. відбір зразка біологічного (букального епітелію) для проведення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.18). Відповідно до висновку спеціаліста №5/2024-мг із зразка букального епітелію (об`єкт №1) [PERSON] , [INFO] , отримано препарати ДНК, встановлено їх генотип (таблиця 1). Із біологічного матеріалу (внутрішніх органів Об`єкт №2), що надані на дослідження [PERSON] отримано препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлено їх генотип (Таблиця 2). Проведеним порівняльним молекулярно-генетичним аналізом встановлено, що особа чоловічої статі, генетичний профіль якої отримано при дослідження біологічного матеріалу (фрагментів внутрішніх органів), наданого громадянином [PERSON] , може бути біологічним батьком громадянина [PERSON] , [INFO] . Ймовірність батьківства складає 99,9993% (додаток 1) (а.с.19-24). За клопотанням адвоката Баюш Л.В. до справи залучено в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , оскільки у відповідності до довідки ЖБК №128 [PERSON] постійно був зареєстрований та проживав до дня смерті [INFO] разом з [PERSON] та вели спільне господарство за адресою по [ADDRESS] разом (а.с.54). 07 листопада 2024 року на адресу суду поступила відповідь КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №2858 від 06 листопада 2024 року про те, що на підставі заяви від 29 березня 2024 року [PERSON] проведене платне молекулярно-генетичне дослідження зразка букального епітелію [PERSON] та зразка біологічного матеріалу (фрагментів внутрішніх органів), наданих на дослідження [PERSON] . 10 квітня 2024 року [PERSON] отримав висновок спеціаліста №5/2024- мг та біологічний матеріал (фрагменти внутрішніх органів), який залишився після проведення дослідження (а.с.116). Листом КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» №244/С-1 від 25 листопада 2024 року повідомлено, що зразки (фрагменти) тканин [PERSON] , який помер [INFO] в КНП ЛОР «ЛОКЛ» та тіло якого було скеровано для проведення паталогоанатомічного дослідження (протокол дослідження №230 від 09 березня 2024 року) було надано [PERSON] на підставі адвокатського запиту АБ «Наталії Кирик» (вих.№044 від 28 березня 2024 року) та долучених документів до запиту, який надійшов до бюро 29 березня 2024 року. [PERSON] надав витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00044257300 від 27 березня 2024 року із зазначенням відомостей про батька (а.с.165), відповідно до ч.1 ст.135 СК України від 27 березня 2024 року, пізніше надана була копія рішення Народного суду Ленінського району м.Львова від 08 грудня 1981 року, копію витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №76561307 від 10 квітня 2024 року (а.с.161). Усі надані документи вказували на те, що [PERSON] є сином [PERSON] . Для встановлення факту батьківства шляхом проведення ДНК експертизи (посмертної генетичної експертизи) [PERSON] було надано біологічний матеріал [PERSON] (а.с.149-150). Окрім того долучено написане зобов`язання [PERSON] , датоване 29 березня 2024 року про надання копії рішення суду про підтвердження батьківства [PERSON] (а.с.162). Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові ЗМУ МЮ №1580/33.20-107 від 05 грудня 2024 року повідомлено, що згідно проведеної перевірки в державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про народження дітей відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено (а.с.163). У відповідності до висновку експерта №746 від 08 грудня 2025 року встановлено, що проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,9988%. Молекулярно генетичним аналізом ДНК встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,9988%, таким чином, батьківство практично доведено (Т.2 а.с.4-11). Під час розгляду справи судом, за клопотанням представника третьої особи [PERSON] , допитувався судовий експерт [PERSON] та як свідок завідувач паталогоанатомічного відділення ЛНМУ Варивода О.Ю. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримав складений висновок експерта №746 від 08 грудня 2025 року. Додатково зазначив, що біологічний матеріал до експертної установи надійшов у 14 парафінових блоках, в яких містився фіксований і стабілізований біоматеріал померлого [PERSON] . Намагались знайти тканину, яка б працювала, знайшли таку у блоці з позначкою №236 та провели експертизу. Завідувач паталогоанатомічного відділення ЛНМУ [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 29 березня 2024 року видала біоматеріал померлого [PERSON] . [PERSON] на підставі адвокатського запиту та його заяви. При видачі такого не встановлювала коло його рідних чи близьких, відповідно дозволу на видачу у таких не запитувала. Підтвердила, що помилилась, що не встановила родинних відносин померлого та [PERSON] , видала біологічний матеріал без підтвердження родинних зв`язків, оскільки даний матеріал підлягав утилізації 30 березня 2024 року. Однак документи на підтвердження родинних зв`язків в подальшому [PERSON] було донесено до заяви та запиту. На експертизу до м.Одеси надсилались біологічні зразки у парафінових блоках. Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Судом встановлено, що батьки [PERSON] не перебували у шлюбі, не проживали однією сім`єю, не подавали спільної заяви в державні органи реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію їх як батьків, а запис про батька здійснено зі слів матері, у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. В ході розгляду справи до її участі, за клопотанням представника [PERSON] , залучено в якості третьої особи [PERSON] , яка покликалась на те, що являлась цивільною дружиною померлого [PERSON] . Враховуючи зазначені обставини, між сторонами у справі виник цивільно-правовий спір, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, оскільки третьою особою [PERSON] заперечується факт наявності сина у її фактичного чоловіка [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, встановлено, що його матір`ю [PERSON] у 80-х роках встановлювався факт батьківства [PERSON] відносно її сина [PERSON] . У актовому записі про народження дитини, з її слів, як матері, батьком позивача зазначено [PERSON] . За життя [PERSON] нею, як матір`ю, зміни до актового запису про батька дитини, не вносились. З листа Галицького районного суду м.Львова від 16 квітня 2024 року вбачається, що справи відповідної категорії знищені, а оригінали рішень не збереглись (щодо рішення про встановлення факту батьківства). Позивач в судовому засіданні пояснював, що матір не бажає розмовляти на тему його батька і про невнесення нею відомостей про його батька до актового запису за рішенням суду, яке на сьогодні не збереглось та яким було встановлено батьківство [PERSON] . Тобто, [PERSON] , як матір позивача, мала б бути залученою до справи в якості відповідачки, оскільки позовною вимогою є, зокрема, внесення відомостей до актового запису про народження у графу відомості про батька щодо її сина [PERSON] . Крім того, в ході розгляду справи в якості третьої особи залучена [PERSON] , яка фактично проживала з померлим [PERSON] однією сім`єю. Нею заперечувався факт батьківства її фактичного чоловіка [PERSON] щодо [PERSON] , оскільки перебувачи у шлюбі, померлий жодного разу не згадував про наявність у нього сина, позивач жодного разу не навідувався до [PERSON] , не цікавився його життям та здоров`ям, йому невідомо було, що померлий тривалий час був прикутий до ліжка та не міг сам себе обслуговувати, тобто жодних зв`язків не підтримував з чоловіком, щодо якого намагається встановити батьківство. Про його існування довідалась з позову та з спадкової справи, оскільки позивача цікавить успадкувати майно померлого. З пояснень позивача судом встановлено, що батьки [PERSON] спільно не проживали, не вели спільного господарства, його вихованням займалась матір одноособово, аліменти з померлого стягувались за рішенням суду, тобто утримання дитини було примусове за рішенням суду, за життя [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON] не визнавав, позивач такого питання за життя батька не ставив, наміру впорядкувати свої документи щодо походження за батьком не реалізував, матір за рішенням суду не вносила відомості до актового запису про батька дитини. [PERSON] не заперечив, що має намір лише успадкувати майно після смерті батька, хоча й познайомився з ним особисто, однак як таких стосунків не підтримував, не цікавився його життям, станом здоров`я, а про його смерть довідався від матері знайомих. Оскільки позивач висловив намір встановити факт батьківства з метою отримання спадкового майна після смерті [PERSON] , тому належними відповідачами у справі мали б бути спадкоємці такого, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Крім того, як зазначено вище, [PERSON] звернувся до суду з позовом в порядку позовного провадження, хоча дана категорія справ могла б бути розглянута у окремому провадженні, у разі відсутності спору про право. З досліджених судом обставин, встановлено наявність спору про право. Залучений як відповідач орган реєстрації актів є лише виконавцем рішення суду щодо внесення змін до актового запису у разі задоволення заяви чи позову, однак не є процесуальною стороною, яка б заперечувала право позивача на встановлення батьківства. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №300/808/19 (провадження №61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі №363/2300/20 (провадження №61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі №753/8710/21 (провадження №61-6090св23)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №947/6589/21 (провадження №61-10253св23)). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи вищенаведені обставини, що позивачем та його представником не залучено до участі у розгляді справи належного (их) відповідача (ів) у справі, у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed