Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

22.09.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 23.09.2025), представником позивача - адвокатом Усенком А.В., подано вказану вище позовну заяву, у якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №29996 від 18.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення на користь стягувача: ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ: 41184403) з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1859980 від 04.03.2019 в розмірі 29900,00 грн.; стягнути з відповідача ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ: 41184403) на користь позивача [PERSON] , в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави - 7310,77 грн.; стягнути з відповідача ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ: 41184403) на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 8600,00 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04.03.2019 між позивачем - [PERSON] та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було укладено кредитний договір №1859980, за умовами якого позичальнику було надано кредит. З сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо позивача, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження [NUMBER]. Ознайомившись із документами виконавчого провадження, позивачу відомо, 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис №29996 про стягнення на користь стягувача: ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №1859980 від 04.03.2019 в розмірі 29900,00 грн. В подальшому, на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника, та звернуто стягнення на заробітну плату. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, з тієї підстави, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено право його вчиняти на кредитних договорах. Крім цього, у позові зазначено, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком №1172, у зв`язку з чим, вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису, який вчинено також без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Сторона позивача, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, вказує, що оскільки, станом на дату подання позовної заяви в межах виконавчого провадження [NUMBER] з боржника було стягнуто та перераховано на рахунок стягувача - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» кошти в розмірі 7310,77 грн., що підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., то, у разі задоволення позову, такі кошти є майном безпідставно набутим товариством та підлягають поверненню позивачу. Одночасно із позовною заявою, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.09.2025 було задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №29996 від 18.03.2021, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., у виконавчому провадженні [NUMBER], про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованості у розмірі 29900,00 грн. у виконавчому провадженні [NUMBER], до набрання рішенням суду у цивільній справі №363/5533/25 законної сили. Іншою ухвалою суду від 25.09.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним та враховуючи положення статей 274, 279 ЦПК України. Копію вказаних вище ухвал суду було надіслано до Електронних кабінетів представника позивача та відповідача, які їм доставлено 28.09.2025, а третім особам - засобами поштового зв`язку, одночасно, з урахуванням положень абзацу 4 частини сьомої статті 43 ЦПК України, роз`яснивши їх обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами (стаття 14 ЦПК України) та повідомити суду відомості про наявність електронного кабінету. Після отримання ухвал суду від 25.09.2025 сторона позивача з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталася. 06.10.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником відповідача надіслано заперечення на суму витрат на правову допомогу, у яких просить повністю відмовити представнику позивача у задоволенні вимог в частині розміру витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що заявлена сума витрат у розмірі 8600 грн є такою, що навмисно штучно збільшена, не відповідає критерію розумного розміру і є неспівмірною зі складністю справи, а також, що до позову додано платіжну інструкцію про від 07.08.2025 на суму 8600,00 грн. у якій платником вказаний [PERSON] , а [PERSON] з якою було укладено Договір про надання правничої допомоги з АБ «Усенко лоер та партнери». На думку представника відповідача, зазначене свідчить про відсутність доказів понесених витрат саме позивачем на послуги правової допомоги. Так, до вказаних заперечень, представником відповідача додано докази надсилання їх копії іншим учасникам провадження, при цьому, сторона позивача не скористалася правом подати свої пояснення на заперечення відповідача щодо витрат позивача на правничу допомогу. Як убачається із матеріалів справи, копії ухвал суду від 25.09.2025, надісланих засобами поштового зв`язку на адресу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П., отримано 08.10.2025, проте, у відповідності до статті 181 ЦПК України, не скористався своїм правом та не надіслав суду пояснень щодо позову, а також суду не повідомлено відомості про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС. Конверт із ухвалами суду від 25.09.2025, надісланий засобами поштового зв`язку на адресу Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В., повернувся на адресу суду без вручення адресату з причин «закінчення встановленого терміну зберігання». Таким чином, у суду наявні усі підстави для ухвалення рішення по суті спору. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 04.03.2019 між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту (оферта) №1859980, згідно умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на наступних умовах: сума кредиту - 3000 грн; граничний трок повернення кредиту і плати за користування кредитом - 30; плата за користування кредитом - 950 грн; реальна річна процентна ставка за кредитом - 385%; очікувана сукупна вартість кредиту (плата за користування + кредит) - 3950 грн. Вказаний договір укладено у електронному вигляді та на ньому відсутні відомості про його нотаріальне посвідчення (а.с. 16-27). 18.03.2021 Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, вчинено виконавчий напис «про звернення стягнення з громадянина (-ки) України, яким (якою) є [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, який(-а) є Боржником за Кредитним договором 1859980 від 04 березня 2019 року, укладеним з ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АІА ФЕТАНС ГРУП", ідентифікаційний код юридичної особи 41184403, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1. ЛІТ.Б, реквізити: IBAN [NUMBER] в АТ "БАНК СІЧ", МФО 380816, далі іменований - Стагувач, заборгованість за Кредитним договором 1859980 від 04 березня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором 1859980 від 04 березня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 03 квітня 2019 року по 03 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 29 900,00 (Двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 000,00 (Три тисячі гривень 00 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 26 900,00 (Двадцять шість тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (Нуль гривень 00 колійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок): строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню - 29 900,00 (Двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок)…» Вчинений виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №29996 (а.с.15 на зв.). 25.06.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем, який, розглянувши заяву директора ТОВ «АІА ФЕТАНС ГРУП» про примусове виконання рішення, а саме - виконавчого напису №29996, виданого 18.03.2021 Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] (а.с. 15, 28). Після цього, а саме 28.06.2023, 04.01.2024 та 27.09.2024 приватним виконавцем у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанови про: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 29); арешт коштів боржника (а.с. 30, 31); звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 32). Згідно відповіді приватного виконавця І.Голяченка від 05.09.2025 №43966 на адвокатський запит [PERSON] від 26.08.2025, в рамках виконавчого провадження [NUMBER] проведено стягнення в сумі 8441,84 грн. з яких 7310,77 грн. зараховано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, 731,07 грн. в рахунок погашення основної винагороди та 400,00 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження (а.с. 33,36). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 09.06.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини є [PERSON] (а.с. 13). Представник позивача в обґрунтування позову зазначає зокрема про допущені під час вчинення 18.03.2021 виконавчого напису №29996 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Головкіною Я.В. порушення норм статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2.3 Глави 16 Порядку №295/5, оскільки приватний нотаріус не пересвідчилася в безспірності вимог відповідача до позивача, вчинила виконавчий напис про стягнення за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально та позивачу не було надіслано та отримано письмової вимоги про усунення порушень боржника, що є підставою для визнання виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 Закону України «Про нотаріат». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам статті 89 Закону України «Про нотаріат». Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме пункт 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зобов`язано Кабінет міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Згідно з позицією вказаного Суду, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З врахуванням вищевказаного, відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Вчинення нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, з наведених приписів вбачається, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. У даному випадку нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та наявності у кредитора права на безспірне стягнення заборгованості. Крім цього, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, у суду є усі підстави дійти висновку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. У матеріалах справи відсутні докази які б спростовували доводи позивача та заявлені ним позовні вимоги, враховуючи і відсутність аргументів щодо цього у письмових запереченнях представника відповідача, надісланих до суду 06.10.2025. Обставини того, що Договір про надання кредиту (оферта) №1859980 між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та [PERSON] укладений 04.03.2019 у електронному вигляді, свідчать про те, що такий договір не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А отже нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги у цій частині є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, звертаючись до суду з позовом представник позивача просить стягнути з відповідача - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь позивача [PERSON] , в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави - 7310,77 грн., тобто кошти стягнуті в ході виконання ВП [NUMBER] по примусовому виконанню виконавчого напису №29996 від 18.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. Так, як вбачається з наданих позивачем доказів, в рамках виконавчого провадження [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису від №29996 від 18.03.2021, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом на користь відповідача зараховано 7310,77 грн. Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Враховуючи, що в ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №29996, виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Тобто, правові підстави набуття відповідачем - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» коштів у розмірі 7310,77 грн. на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 7310,77 грн. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн - за подання позовної заяви та 605,60 грн - за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 42, 53). Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд вважає, що відповідно до статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у загальному розмірі 1816,80 гривень. Крім цього, представником позивача, заявлено про стягнення з відповідача - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 8600,00 грн., вказуючи про те, що 06.08.2025 між позивачем та АО «УСЕНКО ЛОЕР ТА ПАРТНЕРИ» було укладено Договір про надання правової допомоги та, у зв`язку з наданням адвокатом клієнту правової допомоги, між сторонами були підписані відповідні акти надання правової допомоги, та виставлені рахунки на їх оплату. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, до позову додано копії: Договору про надання правничої допомоги від 06.08.2025, укладений між АО «УСЕНКО ЛОЕР ТА ПАРТНЕРИ» та [PERSON] (а.с. 38-39); Ордеру серії АР №1265567 від 18.09.2025 виданий на підставі Договору від 06.08.2025 (а.с. 7); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 8); Акту здачі-прийому наданих послуг від 07.08.2025, згідно якого Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт одержав правову (правничу) допомогу, зокрема: складання та подання позовної заяви [PERSON] до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на що адвокатом витрачено 2 години часу загальною вартістю 6600 грн; складання заяви про забезпечення позову, на що адвокатом витрачено 1 година часу вартістю 2000 грн. Всього загальний розмір гонорару - 8600 грн. (а.с. 39 на зв.); платіжної інструкції №X553-5HB8-K382-РЕ60 від 07.08.2025 на суму 8600,00 грн. за юридичні послуги, згідно якої платником є [PERSON] , а одержувачем АО «Усенко ЛОЕР ТА Партнери» (а.с. 40). Також до позову додано копію заяви [PERSON] від 07.08.2025, адресованої АО «УСЕНКО ЛОЕР ТА ПАРТНЕРИ», у якій [PERSON] , вказуючи про надходження на рахунок АО «УСЕНКО ЛОЕР ТА ПАРТНЕРИ» коштів у розмірі 8600 грн, платником яких є [PERSON] , висловлено прохання вважати транзакцію від 07.08.2025 о 12:37 сплатою за надання юридичних послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 06.08.2025 (а.с. 37). Так, згідно копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 13) [PERSON] є чоловіком позивача - [PERSON] . Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15ц, провадження №14-382цс19, вирішення питання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у пунктах 21-22 постанови вказала таке: «21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). 22. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved