Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

у червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 83181 грн. 76 коп. Обґрунтовано позов тим, що 03.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4028132 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сума кредиту 4500 грн., строк кредиту складав 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (в подальшому ТОВ «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Крім того, 16.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір № 7076246 про надання споживчого кредиту, сума кредиту складала 10000 грн. Строк кредиту складав 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Дата повернення кредиту 10.09.2024. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Неналежне виконання відповідачем договорів призвело до виникнення заборгованості перед фінансовою установою, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді [PERSON] від 05 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 № 6 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2025 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 03 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна», укладено електронний договір № 4028132 про надання споживчого кредиту в сумі 4500 грн., які були зараховані на платіжну картку № [NUMBER] . Строк кредитування складав 365 днів. Стандартна процентна ставка в день за користування кредитними коштами складає 2,00 % (п. 1.4.1.) (а.с. 61-639). Договір було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Х597», після чого відповідач отримала кредит в сумі 4500 грн. на свою платіжну карту. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Також, відповідачем було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 58). З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2023 на платіжну карту № [NUMBER] перераховано 4500 грн. кредитних коштів, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.05.2024 (а.с. 57). За інформацією АТ «Таскомбанк», наданою на запит суду, на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) оформлено віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 03 жовтня 2023 року відбулось зарахування коштів у сумі 4500 грн. (а.с. 177-178). Таким чином, зарахування кредитних коштів в сумі 4500 грн. на картковий рахунок відповідача підтверджується належними доказами. З розрахунку заборгованості за договором № 4028132 від 03.10.2023 про надання коштів станом на 24.05.2024 вбачається, що відповідач не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту, а тому розмір основного боргу становить 4500 грн., розмір процентів становить 20880 грн. (а.с. 21-25). Позивачем нараховано проценти за 131 календарних дні (25.05.2024 02.10.2024) в межах строку дії договору у сумі 11790 грн. (а.с. 26-27). Крім того, 16 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», укладено електронний договір № 7076246 про надання споживчого кредиту в сумі 10000 грн., які були зараховані на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 36-40). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022, розміщених на їх сайті - https://creditplus.ua/ru/documents. Строк кредитування складав 360 днів. Дата повернення 10.09.2024. Процентна ставка в день за користування кредитними коштами складає 1,99 % (п. 1.5.1.). Відповідно до п. 1.5.2. знижена процентна ставка 0,01% в день. Договір було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С5556», після чого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. на свою платіжну карту. Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Також, відповідачем було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 41). З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2023 на платіжну карту № [NUMBER] перераховано 10000 грн. кредитних коштів, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 121-122). Таким чином, зарахування кредитних коштів в сумі 10000 грн. на картковий рахунок відповідача підтверджується належними доказами. Як зазначено у позовній заяві, відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № 7076246 від 16.09.2023 про надання коштів станом на 26.05.2024 вбачається, що відповідач не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту, а тому розмір основного боргу становить 9998 грн., розмір процентів становить 14723 грн. 04 коп. (а.с. 47-52). Позивачем нараховано проценти за 107 календарних дні (27.05.2024 10.09.2024) в межах строку дії договору у сумі 21288 грн. 72 коп. (а.с. 53-54). Проте, відповідач заборгованість по кредиту не повернула. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбачено мустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу № 24/05/2024 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги заборгованості за договорами кредиту ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» (а.с. 133-137). Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу 24/05/2024 від 24.05.2024, який підписаний обома учасниками угоди та скріплений їх печатками, ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4028132 (а.с. 56). 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги заборгованості за договорами кредиту ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» (а.с. 140-144). Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу 27.05/24-Ф від 27.05.2024, який підписаний обома учасниками угоди та скріплений їх печатками, ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7076246 (а.с. 30). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів про відступлення прав вимоги, як первісним Кредитором ТОВ «Авентус Україна» направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с. 25). Разом з тим суд зазначає, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). На підставі статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У позовній заяві зазначено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 4028132 не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі в сумі 37170 грн., яка складається з: 4500 грн. - тіла кредиту; 20880 грн. нарахованих процентів згідно договору та 11790 грн. нараховані проценти за 131 календарних днів. Також, відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором № 7076246, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі в сумі 46011 грн. 76 коп, яка складається з: 9998 грн. - тіла кредиту; 14725 грн. 04 коп. нарахованих процентів згідно договору та 21288 грн. 72 коп. нараховані проценти за 107 календарних днів. Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими за користування кредитами. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Столітній М. М. на підставі ордеру серії АІ № 1906367 від 10 грудня 2024 року (а.с. 42) та договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 131-132). Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с. 28) адвокатом були надані послуги на загальну суму 15000 грн. Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved