Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 04.11.2025 надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 06.07.2016 Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області, актовий запис № 35. На обґрунтування заявленої позовної вимоги представник Позивача адвокат Герасимчук О.О. (ордер на надання правничої допомоги, серія АВ № 1245132 від 30.10.2025) у позовній заяві зазначив, що сторонами 06.07.2016 було зареєстровано шлюб; від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки не склались через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, виховання дитини та ведення спільного побуту; спільне проживання сторони припинили; сторони перестали розуміти і любити один одного, проживати однією сім`єю та вести спільне домашнє господарство. Позивач переконаний, що сім`я остаточно розпалась, зберегти сім`ю неможливо, шлюб з Відповідачем існує лише формально, подальше його збереження суперечитиме його інтересам. Судові витрати просить залишити за Позивачем. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та усунення недоліків на виконання ухвали суду від 13.11.2025 про залишення позовної заяви без руху (25.11.2025 до суду надійшла заява про усунення недоліків, подана представником Позивача Герасимчуком О.О.), ухвалою суду від 26.11.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, строки для подання учасниками справи інших заяв по суті справи, роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, не пізніше 24.01.2026; копії ухвали суду направлено сторонам. За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. При цьому строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (частина друга статті 121ЦПК України). З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 24.01.2026; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін за станом на тепер, тобто у визначений судом строк не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримавши 02.12.2025 згадану ухвалу суду від 26.11.2025, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 41), протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подавала. Представником Позивача згадану ухвалу суду отримано 01.12.2025, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 40); у позовній заяві та в окремій письмовій заяві, що подана до суду 27.11.2025, викладено клопотання про розгляд справи без його участі та без участі Позивача (а.с. 37). З огляду на це та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 06.07.2016 сторони зареєстрували шлюб, при цьому Відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.07.2016 Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області, актовий запис № 35 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.11.2016 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1749 (а.с. 9). Як стверджено в позовній заяві та не заперечується Відповідачем, яка отримала копію цієї позовної заяви (а.с. 41), проте заперечень проти позову до суду не подавала, фактичні шлюбні відносини сторін припинені, збереження сім`ї є неможливим. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін, небажання Позивача примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких він наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків; позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 569/458/18, від 11.11.2020 у справі № 369/7035/18 тощо). Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, рішення ЄСПЛ від 29.04.2002 у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява № 2346/02; від 12.06.2014 у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява № 56030/07). У зв`язку з усім наведеним суд вбачає наявними підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу; Відповідачеві суд залишає шлюбне прізвище, оскільки про відновлення дошлюбного прізвища вона клопотання не подавала. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується з огляду на викладене в позові клопотання про покладення витрат на Позивача. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved