Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Посилався на те, що 12.07.2021 року між [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом ЕР-204915774, забезпечений трансопртний засіб «Porsche Cayenne» д.н. [NUMBER] . 01.07.2022 року о 21 год. 35 хв. [PERSON] , перебуваючи в м.Чернівці по вул.І.Богуна,24, керуючи автомобілем марки «Porsche Cayenne» д.н. [NUMBER] , під час здійснення маневру руху заднім ходом, не переконалася у безпечності обстановки, внаслідок чого допустила зіткнення із трансопртним засобом марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н. [NUMBER] . Після настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , будучи учасником ДТП, залишила місце події. Постановами Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.11.2022 року та від 07.08.2022 року відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.07.2022 року та у залишення місця ДТП. У результаті ДТП автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н. [NUMBER] отримав пошкодження, а його власник зазнав матеріальних збитків. Згідно з умовами полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР-204915774 на підставі страхового акту №220000590992 від 26.08.2022 року, заяви про страхове відшкодування та збіраних документів позивачем було визначено та виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 7654 грн. 99 коп., що підтверджується платіжним дорученням №3Р061699 від 29.08.2022 року. Тому, у зв`язку з настанням страхової події у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виник обов`язок по відшкодуванню завданих внаслідок аварії збитків потерпілій особі. Враховуючи наведене, на підставі ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що в даному випадку у позивача наявні підстави для звернення до суду з регресним позовом до відповідача про відшкодування завданої шкоди. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 7654 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 04.11.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.22 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як було встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.11.2022 року, [PERSON] , [INFO] , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.11-12). Постановою суду №727/5556/22 від 03.11.2022 року, встановлено, що 01.07.2022 року о 21 год. 35 хв. [PERSON] , перебуваючи в м.Чернівці по вул.І.Богуна,24, керуючи автомобілем марки «Porsche Cayenne» д.н. [NUMBER] , під час здійснення маневру руху заднім ходом, не переконалася у безпечності обстановки, внаслідок чого допустила зіткнення із транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.07.2022 року. Окрім того, постановою суду від 07.09.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, у зв`язку з тим, що остання, будучи учасником ДТП 01.07.2022 року, не залишилась на місці події, до якої була причетна (а.с.13-14). Судом також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Porsche Cayenne» д.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом ОСЦПВВНТЗ №ЕР-204915774 (а.с.6). Як вбачається з дослідженого судом полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР-204915774, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 гривень, розмір франшизи - 2600 гривень (а.с.6). 10.08.2022 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.26). Дана заява була розглянута, а пошкодження автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, визнано страховим випадком. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 7654 грн. 99 коп., згідно страхового акту №220000590992 від 26.08.2022 року та платіжного доручення №3Р061699 від 29.08.2022 року (а.с.28-29). Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пунктом 9 частини першої цієї статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст.9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди особою виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана не правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. У зв`язку з настанням події, у відповідності до вимог Закону, позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій особі. Оскільки відповідач [PERSON] спричинила дорожньо-транспортну пригоду та після ДТП самовільно залишила місце пригоди, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховик, що здійснив регламентну виплату потерпілій особі, має право регресу до неї, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, суд зауважує, що відповідач не надала доказів на підтвердження того, що нею оскаржувалася постанова про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому її вина презюмується. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди є іншим. На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав таобов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1)керує ходомсудового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У поза судовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved