Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Суперіум» (далі - «позивач») звернулося через підсистему «Електронний суд» до суду з позовом до [PERSON] (далі - «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 146246,49 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 17 жовтня 2016 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z38.541.70079, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 34500,00 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,5000 % річних від залишкової суми кредиту, а також плати за кредитне обслуговування щомісячно у розмірі відповідно до графіку щомісячних платежів. Позивач повністю виконав умови договірних зобов`язань, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію та інші платежі за кредитним договором. У зв`язку з порушенням позичальником умов договору, згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором №Z38.541.70079 від 17.10.2016. Таким чином, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до [PERSON] та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 складає 146246,49 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 34500,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 111746,49 грн. З наведених підстав, ТОВ «ФК «Суперіум» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 146246,49 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 27.05.2025 ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження, витребувано в Акціонерного товариства «Ідея Банк» (Код ЄДРПОУ 19390819) обґрунтований розрахунок заборгованості (помісячний розрахунок окремо по заборгованості за кредитом та відсотками із зазначенням нарахованих, сплачених коштів, періодів здійснення відповідних нарахувань) станом на 15.11.2023 за кредитним договором № Z38.541.70079, укладеним 17.10.2016 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , виписку з обліку кредитної заборгованості за кредитним договором № Z38.541.70079 (а.с.65-66). 09.06.2025 на адресу суду від АТ «Ідея Банк» на виконання ухвали суду отримано витребувані докази (а.с.69-74). 28.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.84). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі, а у разі неявки належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, провести заочний розгляд справи (а.с.5). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки не повідомив, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.76,81,89-90). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2016 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z38.541.70079. Відповідно до п. 1.1 договору Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 34500 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами цього договору. Згідно п. 1.2 договору, Банк надає кредиту день підписання договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок. У відповідності до п. 1.3 договору позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати в безготівковій формі кредитні кошти страховику через транзитний рахунок банку. Згідно п. 1.4 договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 16,00%. У відповідності до п. 1.5 договору станом на день укладання договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,50%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 25,5000%. Згідно п. 1.12 за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до Ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту, 17 жовтня 2016 року АТ «Ідея Банк» належним чином виконало умови договірних зобов`язань, перерахувавши [PERSON] суму кредиту у розмірі 34500 грн. Згідно з Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором № Z38.541.70079 від 17.10.2016. У відповідності до Друкованого Реєстру боржників № 1 до договору факторингу №15/11/23від 15.11.2023, заборгованість [PERSON] складає 146246,49 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 34500,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 111746,49 грн. З наданої позивачем Довідки за заборгованістю боржника [PERSON] видно, що відповідач належним чином умови договірних зобов`язань не виконав, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість у загальному розмірі 146246,49 грн, з яких: 34500,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 111746,49 грн. сума заборгованості за відсотками. З матеріалів справи видно, що 19.09.2024 ТОВ «ФК «Суперіум» направляло відповідачу [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № Z38.541.70079 від 17.10.2016. Мотиви, з яких виходить суд та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.1,3ст. 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). У частині другій статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зауважує, що протягом розгляду справи відповідач жодних пояснень не подав та не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши наявні в її матеріалах докази, враховуючи те, що відповідачем [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № Z38.541.70079 від 17 жовтня 2016 року не сплачено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №348 від 24.04.2025. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved