Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

14 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АВІА-15» (код ЄДРПОУ 40455230, місцезнаходження: вул. Центральний аеропорт, буд. 15, м. Одеса, 65036) до [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), про стягнення заборгованості зі сплати внесків на витрати на утримання багатоквартирним будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] та є співвласником багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №452086437 від 14.11.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та карткою прописки. Ухвалою суду від 17.11.2025 року відкрито провадження по справі, встановлено порядок спрощеного позовного провадження. 15 грудня 2025 року представником Позивача було подано уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості зі сплати внесків на витрати на утримання багатоквартирним будинком мотивуючи свої вимоги тим, що квартира під [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ). Також власницею є [PERSON] , [INFO] , на праві спільної часткової власності квартири під [ADDRESS] . Однак, [PERSON] померла [INFO] та спадкоємцями є її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що відповідачами не сплачуються внески зі сплати послуг УББ (утримання багатоквартирного будинку), вивіз сміття (побутових відходів), внаслідок чого у Відповідачів утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2025 рік залишилась неоплаченою у розмірі 7 234,76 грн. (сім тисяч двісті тридцять чотири гривні сімдесят шість копійок). У зв`язку з чим Позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АВІА-15» суму заборгованості зі сплати внесків на витрати на утримання багатоквартирним будинком у розмірі 7 234,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 459,35 грн ; 3% річних у розмірі 416,84 грн., а також стягнути судові витрати, які становлять: 2 422,40 грн. - сплата судового збору за подання позовної заяви та 3 500, 00 грн.- витрати на правничу допомогу. У судове засідання 29.12.2025 року відповідачі не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Відзиву, письмових пояснень або клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Представник позивача, адвокат Чекмарьова Лариса Юріївна, в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, 25 листопада 2025 року надала заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без її участі та Позивача, позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч. 8ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців управління житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , здійснює Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АВІА-15» (код в ЄДРПОУ 40455230). Встановлено, що ОСББ «АВІА-15» є юридичною особою та діє на підставі Статуту. Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Статуту Позивача, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. З утворення ОСББ «АВІА-15», в утримання ОСББ по обслуговуванню, також перейшла і квартира [ADDRESS] , яка згідно інформаційної довідки №451670732 від 12.11.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві спільної часткової власності належить відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є власницею на праві спільної часткової власності квартири під [ADDRESS] . Однак, [PERSON] померла [INFO] та спадкоємцями є її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, власниками квартири під [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Витягу з протоколу № 6 Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АВІА-15» від 16.12.2018 року було затверджено внесок на утримання багатоквартирним будинком в сумі 4,81 грн./м.кв. Також згідно Витягу з Протоколу №6 було затверджено внесок на вивезення побутового сміття у розмірі 17,11 на одну зареєстровану особу, відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 316 від 26.07.2018 року. Відносини з приводу створення та діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних об`єднань регулюються Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року (надалі Закон України про ОСББ), Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14 травня 2015 року, їхнім Статутом та іншим законодавством України. Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про ОСББ» основна діяльність об`єднання полягає у здійснені функцій, що забезпечують реалізацією прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне управління багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно ст. 10 ЗУ «Про ОСББ» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржене в судовому порядку. ОСББ «АВІА-15» сприяє у наданні Відповідачам послуги УББ(утримання багатоквартирного будинку), вивіз сміття (побутових відходів), як співвласникам квартири, а Боржники, споживаючи ці послуги, зобов`язані щомісяця в повному обсязі та вчасно сплачувати за це кошти. Однак, з 01 січня 2024 року свої зобов`язання, передбачені статутом ОСББ, рішеннями загальних зборів та Законом України «Про ОСББ», відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконують і грошові внески по утриманню багатоквартирного будинку [ADDRESS] , не здійснюють. У зв`язку з цим з 01 січня 2024 року по 01 грудня 2025 року за ними утворилася заборгованість по оплаті внесків в сумі 7 234,76 грн. (сім тисяч двісті тридцять чотири гривні сімдесят шість копійок). Наданий позивачем розрахунок проводився у відповідності з встановленими внесками на момент такого нарахування. Відповідачі як власники квартири на підставі свідоцтво про право власності р.№3-27468 від 14.11.2008 року зобов`язані утримувати спільне майно та виконувати рішення загальних зборів ОСББ. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачам, які є власниками квартири [ADDRESS] була нарахована сума заборгованості зі сплати внесків на витрати з утримання багатоквартирним будинком у загальній сумі 7 234,76 грн. (сім тисяч двісті тридцять чотири гривні сімдесят шість копійок). Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин, зокрема, доказів щодо погашення заборгованості відповідачем за надані позивачем послуги, матеріали справи не містять. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Статтею 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником приміщення і, в свою чергу, співвласником будинку, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі не здійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Саме такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 3-945гс15 та від 27 січня 2016 року № 3-1028гс15. Згідно з положеннями ст. 17 Закону України №2866-III для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Так відповідно до положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна незалежно від членства в об`єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів. Окрім того, у постанові ВСУ від 20 квітня 2016 у справі № 6-2951цс15, зазначено, «…споживачі зобов`язані оплатити житловокомунальні послуги,якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору надання житловокомунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту ОСББ об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Згідно із ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», п. 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та згідно Статуту Об`єднання, співвласник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, передбачені законодавством та статутним документом. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно ч.6 ст. 13 Закону України «Про ОСББ» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна, об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачем не було спростовано доводів позивача щодо наявної у нього заборгованості за надані останнім житлово-комунальні послуги, останній не скористався ані наданням заперечень на позовні вимоги, ані правом на особисту участь у судовому засіданні під час розгляду справи. Отже вищевказаними нормами законодавства встановлений обов`язок власників жилих приміщень сплачувати комунальні послуги, а так само право надавача послуг заявляти вимоги про їх сплату у примусовому порядку. При таких обставинах суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів утвореної заборгованості по оплаті витрат на утримання будинку в сумі 7 234,76 грн. (сім тисяч двісті тридцять чотири гривні сімдесят шість копійок) правомірні та обґрунтовані. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім сум інфляційних втрат та відсотків річних, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанови ВП ВС від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16, від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15). За період з 01.01.2024 по 01.12.2025 рік інфляційне збільшення становить 1 459,35 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять гривень тридцять п`ять копійок) та 3% річних у розмірі 416,84 грн. (чотириста шістнадцять гривень вісімдесят чотири копійки). Враховуючи наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає, що позовні вимоги ОСББ в частині стягнення з відповідача нарахованих позивачем за період з 01.01.2024 по 01.12.2025 рік, нараховані на заборгованість 7 234,76 грн., які становлять 1876,19 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 500,00 гривень витрачених позивачем на отримання професійної правової допомоги, що підтверджується Договором № 134 про надання правничої допомоги від 09.10.2023 року, Додатковою угодою №1 до Договору № 134 про надання правничої допомоги від 09.10.2023 року, Рахунком на оплату гонорару №16 від 12.11.2025 року, Актом приймання-передачі наданих послуг №16 від 12.11.2025 року, платіжною інструкцією №1154 від 13.11.2025 року, які приєднанні до справи, та стягнути 2422,40 грн. - витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду. З врахування наведеного, з огляду на предмет позову та категорію складності справи, суд вважає що обґрунтованим є стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн., що відповідає вищевказаним критеріям розумності й співмірності. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСББ «АВІА-15» є доведеними, атому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved