Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

? У листопаді 2025 року Позивач - ТОВ «Промінь-С» - звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги, надані щодо квартири [ADDRESS] , а також інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 68638 від 31.10.2016. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2025 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення потреб споживачів, а споживач зобов`язаний оплачувати послуги у строки, визначені договором або законом. Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку [ADDRESS] . 31.10.2016 між Позивачем, відповідачем та ПАТ АКБ «Аркада» було укладено договір № 68638 про відшкодування витрат експлуатуючої організації на утримання будинку та прибудинкової території. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язаний щомісячно та у встановлені строки здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги. Проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. Факт надання послуг, їх обсяг та розмір заборгованості підтверджуються рахунками, особовим рахунком, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами, які суд визнає належними та допустимими. Станом на 18.11.2025 заборгованість відповідача за надані житлово-комунальні послуги складає 19 426,50 грн, що підтверджено матеріалами справи та відповідачем належним чином не спростовано. Вдповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь іншої певну дію, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Згідно ст.ст. 525 і 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 66, 67, 68, 162 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК України); ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) вбачається, що згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, Відповідачем не виконуються взяті згідно умов Договору зобов`язання по сплаті наданих комунальних послуг, чим допущено виникнення заборгованості за надані комунальні послуги. Тобто, Відповідачем порушено умови Договору (п. 2.5. і 3.2.2.) та вимоги ст. 526 ЦК України, згідно яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов`язання є його порушенням, що згідно ст. 611 цього Кодексу є підставою для застосування санкцій, передбачених законом або договором, зокрема неустойки. Приписами ст. 549 ЦК встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Згідно п. 4.3 Договору, Виконавець має право на відшкодування йому збитків та сплаті штрафних санкцій (неустойки) у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно ст. 626 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 26 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» передбачено відповідальність за неналежне виконання договору. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Власники несуть відповідальність за не своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду , якщо інше не передбачено договором. Суд встановив, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування наслідків, передбачених законом та договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми. Договір № СР/5/32 від 30.11.2018 укладений відповідно до чинного законодавства, а отже, згідно зі ст.ст. 525, 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Рішенням Дарницького суду міста Києва від 29.02.2024 по справі 753/23636/23 стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 14 006 грн. 27 коп., індекс інфляції в розмірі 1 960,12 грн., 3% річних 890 грн., пеню в розмірі 4 749,49 грн., судовий збір у розмірі 2 684 грн., а всього 24 289,88 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2024 по справі 753/23636/23 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишено без змін. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2025 ВП № [NUMBER] відкрито виконавче про стягнення вище зазначеної суми. Рішення суду виконано під час виконавчого провадження. Як встановлено з поданих позивачем доказів, відповідач після погашення попереднього боргу знову не здійснював оплату нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 19426,50 грн станом на 26.11.2025. Нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені здійснено відповідно до ст. 625 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Розрахунок, поданий позивачем, є обґрунтованим та підтверджується документально. Доказів сплати відповідачем заборгованості або заперечень проти позову суду не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, і позивач свої вимоги обґрунтував та підтвердив належними та допустимими доказами. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися зобов`язання, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. ?

Outcome: approved