Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

25.08.2025 року [PERSON] , через свого представника адвоката Бориченко Катерину Валеріївну звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром», в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» на користь [PERSON] компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року у сумі 58918,86 грн., а також компенсацію за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 06.05.2025 року по 25.08.2025 року у сумі 32000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він працював наповнювачем балонів у Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» у період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року. Вказує, що Наказом №24 від 06.05.2025 року його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При цьому, йому не було видано копію вказаного вище наказу, оригінал трудової книжки, повідомлення про нараховані суми при звільненні, а також не проведено розрахунок. Крім того, позивач зазначає, що за період перебування у трудових відносинах із відповідачем з 2017 року не реалізував жодного разу своє право на щорічну відпустку, за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року позивачем не використано 198 календарних днів щорічної основної відпустки. З урахуванням викладеного [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Розгляд цивільної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. 274-279 ЦПК України без виклику сторін. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром»: копії наказів за період з 27 вересня 2017 року по 06 травня 2025 року щодо надання та тривалості відпусток наповнювача балонів [PERSON] , звільненому з займаної посади 06 травня 2025 року; копії наказів про виплату наповнювачу балонів [PERSON] за період з 27 вересня 2017 року по 06 травня 2025 року компенсації за дні невикористаних відпусток; копії розрахунково-платіжних відомостей (витягів з цих відомостей) про нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 27 вересня 2017 року по 06 травня 2025 року; повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні наповнювачу балонів [PERSON] ; підтвердження проведення з [PERSON] розрахунку при звільненні 06 травня 2025 року; довідку про середньоденну заробітну плату наповнювача балонів [PERSON] для проведення компенсації днів невикористаної відпустки та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. 23.10.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить позовні вимоги задовольнити частково, зазначає, що відповідач визнає позов частково та не заперечує проти стягнення на користь позивача компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року, проте вказує, що позивачем не зазначено, що вказані суми не є чистим доходом, а включають в себе податки та обов`язкові платежі, які повинні бути утримані податковим агентом перед виплатою. Таким чином, вказані позивачем суми будуть сплачені позивачу після утримання з них податку на доходи фізичних осіб та військового збору відповідно до законодавства України. 24.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, а також вказала на те, що вважає заявлений відповідачем розмір судових витрат завищеним. 28.10.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення, відповідно до яких він просив позовні вимоги задовольнити частково з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON] знаходився з Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» в трудових відносинах з 27.09.2017 року, працював наповнювачем балонів. Наказом №24 від 06.05.2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» [PERSON] було звільнено за угодою сторін пункт 1 ст.36 КЗпП України. Однак в день звільнення [PERSON] 06.05.2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Згідно розрахунку заборгованості позивача, відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року у сумі 58918,86 грн., а також компенсацію за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 06.05.2025 року по 25.08.2025 року у сумі 32000,00 грн. Позивач зазначає, що за період перебування у трудових відносинах із відповідачем з 2017 року не реалізував жодного разу своє право на щорічну відпустку, про що свідчать відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), з якої вбачається, що за період з вересня 2017 року по травень 2025 року розмір бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування був стабільним та змінювався лише з огляду на зміну розміру основної заробітної плати. Тобто відомості про суми, на які нарахований ЄСВ, не свідчать, що [PERSON] за період перебування у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» виплачувалася заробітна плата за період відпустки або проводилась відповідна компенсація. Відповідачем вказана обставина не заперечується. Судом встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи та відповідно до ч.7 ст.6 Закону України «Про відпустки» тривалість його щорічної основної відпустки має бути не менше 26 календарних днів. Таким чином, за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року [PERSON] не використано 198 календарних днів основної відпустки. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. У пункті 1 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, частинами 1, 4 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивача 06.05.2025 р., відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ, від 19.10.2000 р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Звільнення позивача відбулося 06.05.2025 року, тобто компенсація за невиплачені доходи повинна бути за 198 днів. Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Відповідно до ч.5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч.6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року у сумі 58918,86 грн. (297,57х198 днів), а також компенсацію за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 06.05.2025 року по 25.08.2025 року у сумі 32000,00 грн. (400,00х80 днів затримки). Згідно наданого відповідачем розрахунку компенсації за дні невикористаних відпусток [PERSON] за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року, кількість днів невикористаних відпусток, що підлягають компенсації становить 198, середньоденна заробітна плата складає 297,57 грн., сума компенсації за дні невикористаних відпусток складає 58918,86 грн., та з урахуванням утримання з вказаної суми податку з доходів фізичних осіб 10605,39 грн., військового збору 2945,94 грн., складає 45367,53 грн. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні [PERSON] , кількість днів затримки становить 80, середньоденна заробітна плата складає 400,00 грн., сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні складає 32000,00 грн., та з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб 5760,00 грн., військового збору 1600,00 грн., складає 24640,00 грн. Відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до стаття 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом. Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1. статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статтею 167 ПКУ. Тобто, перш ніж виплатити працівнику заробітну плату роботодавець (податковий агент) повинен утримати з неї визначені чинним законодавством України відрахування: податки та збори. Таким чином, так як суми компенсації за невикористану відпустку з метою оподаткування розглядаються як заробітна плата і входять до складу загального місячного оподатковуваного доходу працівника, то вони підлягають оподаткуванню податковим агентом - працедавцем на загальних підставах у тому місяці, коли були нараховані (вданому випадку - у місяці звільнення). Оскільки компенсація вважається частиною заробітної плати і оподатковується за загальними правилами, то з компенсації за невикористані дні відпустки утримуються 18% ПДФО та 5% військового збору. Загалом при нарахуванні компенсацій важливо врахувати всі визначені законодавством види податків, оскільки це вплине на загальну суму, яку отримає працівник, а також на фінансові зобов`язання роботодавця перед бюджетом. У разі невірного нарахування або сплати податків можуть виникнути фінансові санкції, тому важливо дотримуватись актуального законодавства. Порядок обчислення щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі -Порядок №100). Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з пунктом 7 Порядку №100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Таким чином, оскільки справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, з вказаних у позові сум мають бути утримані податки та інші обов`язкові платежі, які підлягають утриманню із цієї суми відповідно до законодавства України, що відповідає вимогам ПК України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» на користь [PERSON] компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 27.09.2017 року по 06.05.2025 року у сумі 58918,86 грн., з утриманням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідно до законодавства України, а також стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Кріопром» на користь [PERSON] компенсацію за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 06.05.2025 року по 25.08.2025 року у сумі 32000,00 грн., з утриманням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідно до законодавства України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial