Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

05 травня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Віхляєва Володимира Вікторовича до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] народилась [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.08.2013 року (актовий запис № 803), виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції батьками дитини зазначені [PERSON] , громадянин російської федерації та [PERSON] , громадянка України. 23.08.2013 року [PERSON] , [INFO] , громадянин російської федерації та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425. При укладенні шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 30.08.2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року у цивільній справі №334/779/20, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Також цим рішенням встановлено: «дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вона не бажає зберегти шлюб на розірванні шлюбу наполягає. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дочки не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття». В березні 2014 року відповідач добровільно виїхав на постійне проживання до російської федерації, що унеможливлює його спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] , яка з того часу батька [PERSON] жодного разу не бачила і не спілкувалась з ним, оскільки батько не виходив на зв`язок, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, не мав наміру бачитися з дитиною, не піклувався про її фізичний, інтелектуальний, моральний і духовний розвиток, не брав участі у її вихованні, не надавав жодної матеріальної та моральної допомоги, утримання або підтримки, не спілкувався з нею, не виявляв батьківської уваги і турботи. Дитина сторін у справі постійно проживала з матір`ю і перебувала на її повному утриманні та вихованні. Дитина не пам`ятає біологічного батька, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, ще коли їй було всього 8 місяців. Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня. До того ж, він мав можливість спілкуватись з дитиною хоча б по телефону, через месенджери та сторінки в соціальних мережах. Але відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишив її без уваги та турботи, при цьому наявна відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною. Зазначене свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Такі життєві умови були обрані відповідачем після народження дитини. Перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, навчання, підготовку до самостійного життя. Він свідомо знехтував своїм обов`язком щодо утримання дитини (не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання). Таким чином, відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, майже з її народження, цілих одинадцять років. Ці обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції, оскільки між дитиною та біологічним батьком відсутній зв`язок, який визначається як сімейне життя, відсутній взагалі протягом дуже тривалого часу будь-який контакт внаслідок такої свідомої поведінки відповідача. Крім того, виховуючись у дусі любові до України, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в патріотичних українських традиціях без можливого впливу з боку носія ворожої ідеології країни - спонсора тероризму. У зв`язку з цим, створились умови, які шкодять інтересам дитини - [PERSON] , [INFO] . Названі дії у відповідності до статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. З урахуванням викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 09.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 30.10.2025 року Представник позивача просив розглянути справу за наявними матеріалами справи, без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про що подав заяву. В судове засідання відповідач повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, надала висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до статті 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). На підставі статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Останнє відоме місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № [NUMBER] , виданого відділом УФМС росії по ханти-мансійському автономному округу - югрі в м. югорську 03.06.2009 року, код підрозділу 860-827. Згідно ч. ч. 9, 10, 17 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або зі останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення пошкодження) у зв`язку із збройною агресією російської федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями, природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем, проживання чи перебування позивача. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і pанонами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 3 ЦП К України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України: цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій cправ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість а кого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час - чинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи . В силу частини другої статті 496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними поговорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Виходячи з частини першої статті 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Водночас названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду звертатися у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням. Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулюється Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року N240/94-ВР. Так, відповідно до частини першої та другої статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Разом з тим, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який діє і до тепер. Відповідно до частини першої статті 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи систем правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і російською федерацією. Функціонування закордонних дипломатичних установ України і території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російські федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посереднице третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприянь органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російські стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500- 67127 від 04.09.2022 року та вих. №71/17-500-77469 від 03 жовтня 2022 року). За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконанні українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану. Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконанні міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництві з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права. 01.12.2022 року прийнято Закон України №2783-ІХ «Про вихід з Конвенції пре правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини ; цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2021 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені Україні, у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада року №240/94-BP, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); вихід Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до Закону України від 01.12.2022 (набрав чинності 23.12.2022) «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» преамбули: 1.

Outcome: approved