Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач, через представника, звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) розміром 2,76 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель комунальної власності, ненаданих у власність чи користування (землі запасу). Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] було прийнято в члени КСП «Авангард» 16.07.1992 року. З 16.07.1992 року по 22.03.1994 року та з 14.03.1995 року по 24.07.1996 року працювала в вказаному вище підприємстві, про що є запис в архіві, в подальшому позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням. У період розпаювання земель, у колективну власність КСП «Авангард» було передано 3045,25 га землі відповідно до рішення 3 сесії 24 скликання Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. Державний акт на право колективної власності на землю ПЛ № 1 був виданий 29.12.1995 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 1. Як стверджує позивач з невідомих причин його прізвище не було включене до Списку-Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю і відповідно він не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що оскільки вона являлася працівником КСП «Авангард» Карлівського району Полтавської області та не була виключена зі списку членів даного сільськогосподарського підприємства, отже вона має право на земельну частку (пай),тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку та призначити справу до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій остання просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надійшов відзив, в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у ньому. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] було прийнято в члени КСП «Авангард» 16.07.1992 року. З 16.07.1992 року по 22.03.1994 року та з 14.03.1995 року по 24.07.1996 року працювала в вказаному вище підприємстві, про що підтверджено копією трудової книжки та архівною довідкою КУ «Карлівський трудовий архів» № 05-64/253 від 19.05.2025 року. З свідоцтва про одруження вбачається, що позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В подальшому позивачку було звільнено зі згаданого вище підприємства за власним бажанням. За період своєї роботи позивач з членів КСП «Авангард» не виключалася, заяви про вихід з членів даного господарства не писала. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Розпаювання земель КСП «Авангард» на підставі списку громадян - членів колективної сільськогосподарського підприємства КСП «Авангард», і особам, які були членами підприємства видавались документи, що підтверджують право на земельну частку (пай). Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. [PERSON] була членом КСП «Авангард», тому вона мала право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не була включена до списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримала сертифікат на право власності на земельну частку (пай). У період розпаювання земель, у колективну власність КСП «Авангард» було передано 3045,25 га землі відповідно до рішення 3 сесії 24 скликання Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. Державний акт на право колективної власності на землю ПЛ № 1 був виданий 29.12.1995 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 1. Судом встановлено, що відповідно середній розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП «Авангард» складає: середній розмір ріллі 2,76 га умовних кадастрових гектарів. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або іншій, за згодою сторін формі. В силу ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вищезазначеного Закону України, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Згідно п. 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від16квітня 2004року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивач на час розпаювання сільськогосподарських земель КСП «Авангард» була членом даного господарства, отже мала право на земельну частку (пай), але по невідомим причинам не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: approved