Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

08.12.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» пред`явило позов до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором №010/0706/82/0045970 від 15.02.2012 в розмірі 65 376,60 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 15.02.2012 було укладено кредитний договір №010/0706/82/0045970. 24.07.2024 між АТ " Райффайзен Банк Аваль " та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 26.07.2024 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 77 276,60 грн., з яких: 77 276,60 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0 - грн. - сума заборгованості за відсотками; 0 - грн. - сума заборгованості за пенею. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.12.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У своєму письмовому відзиві від 02.01.2026 представник відповідача адвокат Сідоров В.М. позов не визнав. На обґрунтування вказав, що позивачем не надано первинних документів щодо заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] , факт існування заборгованості у заявленому розмірі, її початкову суму та правомірність подальших нарахувань. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи . Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2012 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №010/0706/82/0045970,відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 125000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що окрім копії анкети-заяви для отримання карткового кредиту «Кредитна картка» №07060045970 від 06.02.2012, копії договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № №010/0706/82/0045970 від 15.02.2012, Правил ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками АТ «Райффайзен Банк Аваль», заяви власника карткового рахунку на укладання Договору добровільного страхування життя з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», тарифів продукту «Кредитна картка», тарифний план «Вигідний», копії розрахунку заборгованості та копії паспорта на ім`я відповідача не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором(провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми позову є аналітичним, а не зведеним, документом, який не був погоджений з відповідачем, і не підтверджений вищевказаними належними і допустимими доказами - бухгалтерськими документами, таких документів позивач без поважних причин не надав суду, то суд погоджується з доводами представника відповідача , наведеними ним у відзиві та вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту та її розмір, вказаний у розрахунку. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72 у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні Первісному кредитору Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. Крім того, п.2.1. вказаного договору встановлено, що перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені в Додатку 1 до договору. Однак в якості доказів такий додаток до договору до суду не був наданий. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перелік можливих доказів та вимоги стосовно їх належності, допустимості, достовірності і достатності передбачені уст. 76-80 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно наданого позивачем реєстру боржників № 2 від 26.07.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, який був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вбачається , що у якості боржника зазначено [PERSON] , вказаний номер кредитного договору -№010/0706/82/0045970 від 15.02.2012 та загальна сума заборгованості - 77276,60 грн. Також, у вказаному витягу зазначено, що його сформував представник позивача, він є не належним чином посвідченою копією первинного документу і тому його дійсно не можна вважати належним і достовірним доказом на підтвердження отримання позивачем права вимоги за Договором відступлення права вимоги, який за своїм змістом відповідає істотним умовам договору факторингу, ст. 1077 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Однак, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження відправлення на адресу відповідача зазначених повідомлень. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є не доведеними, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed