Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Позивач 16.05.2025 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів і просила суд: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно (але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину), починаючи з дня подання в суд даної заяви і до повноліття дитини; стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на її утримання до досягнення меншою дитиною віку трьох років у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подання в суд даної заяви і до досягнення дитиною віку трьох років до [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що від спільного подружнього життя з відповідачем, без реєстрації шлюбу, у неї є малолітня дитина, син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, проживають за різними адресами. Дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, що підтверджується витягом з реєстру Корюківської територіальної громади. Відповідач не виконує свого батьківського обов`язку, дитину матеріально не утримує. Крім того, оскільки дитині не виповнилось трьох років, відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України вона має право на утримання її від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою суду від 28.05.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до слухання у відкритому судовому засіданні. Цією ухвалою сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної з позивачем дитини, однак відповідач вказує на те, що з червня 2025 року сплачує позивачу аліменти, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи. тому відповідач вважає, що строк з якого мають бути призначене стягнення аліментів з 01.10.2025. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, то відповідач вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те що вони з позивачем не перебували в офіційному шлюбі, а тому утримувати її у відповідача відсутній. Також представник відповідача зазначає про те, що, оскільки він визнав позовні вимоги просить стягнути з нього на користь держави 50% судового збору. Від позивача до суду 29.10.2025 була надана відповідь на відзив, в якому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, позивач просила суд стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу. Представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача зазначила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі частини з усіх видів доходу і саме з 01.10.2025. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, то представник відповідача заперечила, зазначивши, що сторони не перебували у офіційному шлюбі. Щодо витрат на правову допомогу, то представник відповідача вказала на їх не співмірність із складеністю справи та просила їх зменшити до 2000 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних підстав. Судом встановлено, що з відповідачем, [PERSON] , позивач проживала в цивільному шлюбі, тобто без реєстрації шлюбу. Від спільного подружнього життя з відповідачем у позивача є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.09.2023. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується витягом з реєстру Корюківської територіальної громади. Відповідач не виконує свого батьківського обов`язку, дитину матеріально не утримує. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1) наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що відповідач перебуває в працездатному віці, є батьком малолітньої дитини, зобов`язаний її утримувати, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Щодо посилань представника відповідача про те, що аліменти мають стягуватися із відповідача з 01.10.2025, тобто з дати коли він припинив самостійно перераховувати кошти на рахунок позивача, то суд вважає їх необґрунтованими, адже ч. 1 ст. 191 СК України встановлює цю дату чітко, і це має бути дата звернення до суду з позовом. Сплата відповідачем самостійно сум на рахунок позивача, на думку суду є підставою для вирішення питання про врахування цих сум у рахунок аліментів під час виконання рішення суду. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, і до досягнення дитиною трьох років, то суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 статті 91 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на те, що відповідач має молодий вік, являється працездатною особою, що свідчить про те, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, дитина відповідача, яка не досягла трирічного віку проживає разом із позивачем, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на користь дружини у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи, з дня подання позовної заяви до суду, та до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, щодо того що позивач та відповідач не перебували у шлюбі офіційно, а тому [PERSON] не має обов`язку щодо сплати аліментів на утримання позивача до досягнення спільною дитиною трьох років, адже такі твердження суперечать вимогам ч. 2 ст. 91 СК України, яка прямо передбачає можливість стягнення аліментів на утримання жінки, відповідно ст. 84 СК України, у випадку, коли чоловік та жінка не перебувають у шлюбі. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Загальцем О.М. було узгоджено умови надання адвокатом правової допомоги, відповідно до акту виконаних робіт від 28.10.2025, наведено детальний розрахунок наданої правової допомоги та зазначено, що вартість такої допомоги становить 4000,00 грн. У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Надаючи оцінку доказам, які були надані позивачем на обґрунтування розміру судових витрат суд вказує на відповідність розміру витрат на оплату послуг адвоката критеріям, встановленим частиною п`ятою статті 134 КАС України, зокрема, щодо співмірності заявленої суми витрат на правову допомогу із категорією складності справи, об`ємом наданих адвокатом послуг, витраченим адвокатом часом на надання правничої допомоги та значенню справи для сторони. В той же час представником відповідача не доведено суду неспівмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу із складністю та категорією справи, а також з врахуванням критерію витрачення адвокатом часу на підготовку до розгляду справи. З огляду на вказане, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи, є належним чином обґрунтованою. Враховуючи наведене, суд вважає, що судові витрати позивача у вигляді витрат на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, так як позивач звільнена від сплати судового збору, сума судового збору має бути стягнена з відповідача на користь держави. В той же час суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення з нього на користь держави 605,60 грн, оскільки він визнав потворні вимоги. Суд зауважує, що відповідач заперечував проти стягнення аліментів на утримання дружини та просив визначити іншу дату, з якої почнеться стягнення аліментів на утримання дружини, отже фактично позовні вимоги не

Outcome: approved