Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

У липні 2025 року адвокат Петрів Іван Михайлович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Південноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку, мотивуючи її тим, що позивач [PERSON] є сином та спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері позивач подав заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк до приватного нотаріуса Болгарчук О.Ф. Приватним нотаріусом [PERSON]. видані свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4821785000:04:000:0343 (№ 735 від 18 листопада 2017 року) та частки у праві власності квартири [ADDRESS] (№ 290 від 10 жовтня 2020 року). Разом з тим, померлій [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належала земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566, яка розташована на території колишньої Костянтинівської селищної ради. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу на земельну ділянку з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566 приватним нотаріусом відмовлено, про що винесено відповідну постанову. Підставою для винесення постанови стало те, що надані правовстановлюючі документи про належність майна не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат». Позивач вважає, що нотаріусом помилково визначено, що є порушення ст. 116 Земельного Кодексу України, оскільки право власності на земельну ділянку спадкодавцем, його померлою матір`ю, було оформлено належним чином із внесенням відповідної інформації до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що нотаріусом порушено право власності позивача на спадкове майно, вказане створює перешкоди для реалізації позивачем спадкових прав щодо набуття майна, оскільки він є єдиним спадкоємцем та надав всі документи, що підтверджують право власності спадкодавця (його матері) на відповідну земельну ділянку, прохав визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29883148203) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. копію спадкової справи, яка відкрились після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій проти задоволення заяви заперечував, при цьому мотиви заперечення не зазначив та прохав розглядати справу без участі представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 жовтня 2015 року Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 липня 2025 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566, яка розташована на території селища Костянтинівка колишнього Арбузинського району Миколаївської області, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 29883148203. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Право власності на вказаний об`єкт зареєстровано державний реєстратором Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області Костаньяном Є.І. 21 березня 2013 року. Підставою для реєстрації земельної ділянки стало розпорядження Арбузинської районної державної адміністрації № 509 від 04 грудня 2012 року, у відповідності до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в межах території Костянтинівської селищної ради, надано у власність земельну ділянку у розмірах, визначених проектом землеустрою у фізичних гектарах для ведення особистого селянського господарства [PERSON] загальною площею 2.00 га в межах території Костянтинівської селищної ради. Згідно інформації Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 22 липня 2025 року за земельною ділянкою з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566 власник не значиться. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. заведено спадкову справу № 39/2016. За матеріалами спадкової справи в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] . [PERSON] доводиться померлій сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 березня 1968 року. Приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. 18 листопада 2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4821785000:04:000:0343 для ведення особистого селянського господарства, а також 10 жовтня 2020 року - на частки у праві власності квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. від 16 липня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 4820355700:04:000:0566. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України). Частиною 1 ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статями 1233, 1234, та ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтями 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до приписів ст.ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу статті 392 ЦК України вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. Таке оскарження може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21)). Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)). Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що надані позивачем правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавці не відповідають встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат»: порушено вимоги ст. 116 Земельного Кодексу України щодо передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом один раз по кожному виду цільового призначення. За змістом частини 4 статі 116 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. Пунктом «б» частини першої статті 121 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Однак, спадкодавиця [PERSON] отримала за життя у власність для ведення особистого селянського господарства: у 2005 році земельну ділянку площею 2.00 га, а також у 2012 році - земельну ділянку площею 2.00 га. Враховуючи вищевикладені норми закону, набуття права власності спадкодавицею на земельну ділянку площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства у 2012 році є неправомірним. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що дії нотаріуса у відмові позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідають вимогам закону на підставі незаконності набуття права власності спадкодавцем на спірну земельну ділянку. У зв`язку з викладеним право на позивача на спадкування спірної земельної ділянки не може бути захищене судом, тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed