Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 1.1. Короткий зміст позовних вимог 13.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, що належить йому на праві власності, шляхом демонтування частини будівель, які зведені [PERSON] на його земельній ділянці. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у процесі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки Позивача, було встановлено що частина останньої самовільно зайнята суміжним землевласником - відповідачкою [PERSON] , шляхом спорудження будівель. Вказане виявлено працівниками ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та відображено експлікацією земель згідно правовстановлюючих документів, а також результатами перевірок органів Держгеокадастру, та в подальшому висновками експертів. У добровільному порядку Відповідачка відмовилася усунути перешкоди та звільнити належну йому земельну ділянку, тому Позивач звертається за захистом свого права до Суду. 1.2. Процесуальний рух справи 13.11.2019 року позовна заява надійшла до суду. Відповідно до Протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями, призначення судді не відбулося, у зв`язку із відсутністю у штаті суду суддів. Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 справа розподілена судді Польській М.В. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26.11.2019 року відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового розгляду (т.1, а.с.27). Ухвалою 29.01.2020 року залучено в якості третьої особи ГУ Держгеокадастр в Івано-Франківській області. Справа перебувала у провадженні Суду у складі судді Польської М.В. до 27.03.2020 . У зв`язку із закінченням повноважень судді Польської М.В. та повноважень всіх штатних суддів Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, процесуальних рух у справі не здійснювався до 03.08.2020. 03 серпня 2020 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа передана для розгляду судді Остап`юк М.В. 21 серпня 2020 року суддею Остап`юк М.В. справу прийнято до провадження ( т.1, а.с.117). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.11.2020 року призначено судову земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено (т.1 а.с.145). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.05.2022 року поновлено провадження у справі (т.1 а.с.230). Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (т.3 а.с.6). 29 грудня 2025 відбувся розгляд по суті. 2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 2.1. Позиція Сторони позивача Позивач зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, площею 0, 0406 га, яка розташована за адресою: участок Підліснів, с. Микуличин, Івано-Франківської області. Ця земельна ділянка утворилася в результаті виділу із земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0038, площею 0, 51 га, що придбана ним у 2017 році. 17.12.2018 року він звернувся із заявою до ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про винесення меж новоутвореної земельної ділянки за кадастровим номером 2611091501:10:026:0153. Під час винесення меж було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачкою [PERSON] , яка побудувала будівлі на частині цієї земельної ділянки. 12.12.2019 Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з проханням встановити факт самовільного захоплення спірної земельної ділянки. За результатами проведення заходів державного контролю за дотриманням земельного законодавства за заявою Позивача, Держгеокадастром було встановлено, що спірна земельна ділянка самовільно зайнята [PERSON] шляхом розташування нерухомого майна, дерев`яних споруд та огорожі. Також факт самовільного захоплення частини спірної земельної ділянки Відповідачкою встановлено і за результатами проведення експертиз різними експертами у їхніх висновках № 67/21 від 07.07.2022 року та № 71/з від 23.06.2021 року. Так, площа самовільного захоплення частини земельної ділянки складає 0, 0082 га та 0, 0051 га. У добровільний спосіб Відповідачка не поголилася усунути перешкоди та привести у початковий стан земельну ділянку. У зв`язку з цим, просить зобов`язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом демонтажу частини будівель та повернення земельної ділянки у початковий стан. 2.2. Позиція відповідачки [PERSON] . У запереченнях на позов, поданих 17.01.2020 року відповідач [PERSON] заперечила відносно задоволення позовних вимог, оскільки межі своїх земельних ділянок вона не змінювала. Межі земельних ділянок, які оспорює Позивач проходили на тому ж місці, під час купівлі землі. Про це відомо Позивачу, і останній сам звів огорожу, яку просить на даний час знести. Просила відмовити у позові, оскільки вона не займала земельної ділянки Позивача, а користується своїми земельними ділянками в тих межах, які були при купівлі землі, без жодних змін. В подальшому, відповідач [PERSON] у судовому засіданні 21.11.2023 року та в наступних засіданнях подавала клопотання про надання часу для мирного врегулювання спору. Відповідно, судом на тривалий час відкладалися судові засідання у справі. 24.03.2025 року на електронну адресу суду надійшов сканований варіант мирової угоди, без належного засвідчення. Судом було зобов`язано Сторін надати оригінал мирової угоди. Однак, такий документ до матеріалів справи не долучено. Після судового засідання 24.03.2025 року, відповідачка [PERSON] у всі наступні судові засідання (03.06.2025, 09.09.2025, 18.11.2025, 29.12.2025) не з`являлася, причини неявки не повідомляла, про зміну свого місця проживання також суд не інформувала. У справі відсутня інформація, що [PERSON] цікавилася про хід розгляду цього провадження після 24.03.2025 року. З огляду на достовірну обізнаність Відповідачки про дане провадження та її повідомлення по дату та час судового засідання, крім поштового зв`язку і на сайті Судової влади, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності Відповідачки. 2.3. Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківської області Головне управління Держгеокадастру у поясненнях на позов зазначило, що покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд даної справи без участі уповноваженого представника. 3. ПОЗИЦІЯ СУДУ Суд, вислухавши пояснення сторін у судовому засіданні, та проаналізувавши письмові позиції учасників у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною третьою статті 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни є суб`єктами права власності на землі приватної власності (статі 80 ЗК України). Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з частиною першою статті 78, частин другої, третьої статті 79 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За змістом статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, площею 0, 0406 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] є власником суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами 2611091501:10:026:0103 площею 0, 616, та 2611091501:10:026:0105 площею 0, 314 га, які розташовані на участку Підліснів, с. Микуличин, Івано-Франківської області. Між Сторонами триває спір щодо користування частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка належить Позивачу. З матеріалів справи, які долучені Сторонами на підтвердження своїх позовних вимог вбачається наступне. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка належить Позивачу, утворилася в результаті розподілу земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0038, площею 0, 51 га, що придбана Позивачем [PERSON] у 2017 році згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2017 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Байрачним А.І., зареєстрованого в реєстрі № 872. Судовим розглядом встановлено, що у 2018 року Позивач [PERSON] вирішив поділити вказану земельну ділянку на три земельні ділянки площами: 0, 114 га, 0, 0406 га, 0, 3580 га. Листом від 26.01.2018 року № 21-02-2-11 Микуличинська сільська рада за результатами розгляду заяви [PERSON] про виніс в натурі його власних земельних ділянок повідомила суміжних землекористувачів, зокрема, відповідачку [PERSON] та інших осіб, які не є учасниками цієї справи, про дату та час виносу межових знаків в натурі (на місцевості), що відбудеться о 10 год 00 хв 06.02.2018 року, та надіслала часопис «Яремчанський вісник» із цим повідомленням (т.2 а.с.75) Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 08.02.2018 року № 210, представник позивача Андрійків Б.Б., діючи від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу 08.02.2018 року за № 210, звернувся із заявою до Компетентних органів з прохання розділити земельну ділянку з кадастровим номером 2611091501:10:026:0038 площею 0, 5100 га на три земельні ділянки, площами: 0, 114 га, 0, 0406 га, 0, 3580 га, та видати на кожну виділену земельні ділянку правовстановлюючий документ (т.2, а. с. 71 (зворот). В подальшому про земельну ділянку площею 0, 0406 га внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (витяг з ДЗК, серія та номер НВ-2602414422018, виданий 30.03.2018). Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2611091501:10:026:0153. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40636557 від 16.04.2018 до Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про реєстрацію права власності позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку (т.2, а. с. 71). 17.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - Інститут) виконати окремі етапи землевпорядних робіт з винесення меж зазначеної земельної ділянки площею 0, 0406 га (т.1, а. с. 11). У 2019 році спеціалістами Інституту складено Технічне завдання по виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) площею 0, 0406 га з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153 (т.1, а. с. 12,). Як вбачається з Технічного завдання, 25.02.2019 року у місцевому виданні «Яремчанський вісник» було опубліковано оголошення про виніс меж у натурі (на місцевості) вказаної земельної ділянки, що відбулося об 11 год 00 хв 12.03.2019 року. В оголошення містилося прохання власників сусідніх земельних ділянок, зокрема, [PERSON] бути присутніми обов`язково (т.1, а. с. 12-15). У Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 12.03.2019 року до Технічного завдання зазначається, що межі земельної ділянки за кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка знаходиться на участку Підліснів в с. Микуличин Івано-Франківської області площею 0, 0406 га, що належить [PERSON] для ведення особистого селянського господарства згідно наданого міськрайонним управлінням у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 21 шт (т.1, а. с. 17). Під час виносу меж земельної ділянки в натурі [PERSON] була присутня, однак від підпису відмовилася (т.1, а. с. 17). У позовній заяві позивач зазначає, що саме під час винесення меж було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки Відповідачкою. Я вбачається з Експлікації земель згідно правовстановлюючих документів, відтвореної під час складання Технічної документації, спеціалістами Інституту зображено схематично накладення меж земельних ділянок сусідніх землевласників, в тому числі земельних ділянок, що належать позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] (т. 1, а. с. 16). У вимозі від 16.10.2019 року позивач [PERSON] звертався до Відповідачки усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, а саме демонтувати частину будівель, які знаходяться на його земельній ділянці (т.1, а.с.18). Однак відповіді не надано. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.01.2020 року № Г-270/0-8/6-20, за результатами здійснення заходів державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства на підставі звернення [PERSON] , шляхом проведення перевірки, встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0406 га (кадастровий номер 2611091501:10:026:0153), що належить останньому, самовільно зайнята [PERSON] шляхом розташування нерухомого майна, дерев`яних споруд та огорожі (т.1, а. с. 85). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 09.09.2022 № 67/21, наявні порушення меж земельних ділянок, шляхом самовільного захоплення земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, що належить на праві приватної власності [PERSON] з боку [PERSON] , яка є власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0103, із розташуванням на самовільно захопленій земельній ділянці частини житлового будинку та господарської будівлі, належних [PERSON] . Площа самовільного захоплення частини земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , громадянкою [PERSON] становить 0, 0082 га. Частина будинку площею 13,66 м. кв. та частини господарської будівлі площею 10,97 м. кв., що належать [PERSON] , розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, що належить на праві приватної власності [PERSON] (пункти 1, 2). Відповідно до пункту 3 Висновку наявні порушення меж земельних ділянок, шляхом самовільного захоплення земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка належить на праві приватної власності [PERSON] зі сторони [PERSON] , яка є власницею також суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0105 із розташуванням на самовільно захопленій земельній ділянці частини господарської будівлі (пункт 3). Площа самовільного захоплення частини земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153 громадянкою [PERSON] становить 0, 0051 га. Частини господарської будівлі (дровітня), що належить [PERSON] площею 7, 62 м2 , розташована на земельній ділянці 2611091501:10:026:0153, яка належить на праві власності [PERSON] (пункт 4 Висновку). Відповідно до пункту 10 Висновку фактичне розташування житлового будинку та господарської будівлі, що належать [PERSON] , по відношенню до огорожі, що розділяє суміжні земельні ділянки не відповідає вимогам Державних будівельних норм України, враховуючи, що рік побудови вище зазначених будівель 2015. Також у Висновку експерт зазначив, що фактичне землекористування земельної ділянки із кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, яка належить [PERSON] відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку та нормативно-правовим актам. Технічна документація по виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) із кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, що належить [PERSON] , яка виготовлена Державним підприємством «Івано-Франківський науково-дослідний проектний інститут землеустрою», відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування (пункт 9 Висновку). Про неспівпадіння зовнішніх меж земельних ділянок з кадастровими номерами, зокрема, № 2611091501:10:026:0153 ( [PERSON] ) та № 2611091501:10:026:0105 і 2611091501:10:026:0103 ( [PERSON] ) зазначається у Висновку експерта № 71/з по результатам проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по зверненню адвоката Харченко Г.Ю. (т.2, а. с.16). Отже, із вищезазначених матеріалів справи у їх сукупності, встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, а саме площею 0, 0082 га та площею 0, 0051 га, яка належить Позивачу, перебуває у користуванні відповідачки [PERSON] без дозволу і відома на те Позивача, та на останній розташовані частина будинку, частина господарської будівлі та частина господарської будівлі (дровітня). Тож Позивач правомірно просить зобов`язати Відповідачку усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу частини будівель і повернення земельної ділянки у попередній стан. Згідно зі статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України). Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, та не спростовано Відповідачем, частина спірної земельної ділянки Позивача площею 0, 0082 га та площею 0, 0051 га самовільно зайнята відповідачкою [PERSON] , на якій остання звела частину житлового будинку та господарські будівлі. Вказані обставини Відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року»). Відтак, вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, суд вважає доведеними порушення права власності Позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав останнього у спосіб про який він просить, а саме зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером 2611091501:10:026:0153, площею 0, 0406 га, розташовану на участку Підліснів у селі Микуличин, Івано-Франківської області, яка належить йому на праві власності, шляхом демонтування частини будівель та відновлення земельної ділянки у попередній стан.

Outcome: approved