Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просить розірвати шлюб, укладений між ними 19.10.2019р., активий запис №140, а також просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини: [PERSON] ( [INFO] ), у розмірі 10000 грн. від усіх видів його доходу щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила також стягнути судові витрати з відповідача. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 03 червня 2025 року о 09 годині 15 хвилин у приміщенні зали судових засідань суду, останній раз суд призначив судове засідання на 18 листопада 2025 року. (а.с.13-14). Стислий виклад позицій учасників спору. Позиція позивача полягала у тому, що у сторін різні характери та погляди на життя, спільних інтересів немає, під час спільного проживання у неї з відповідачем не склались відносини, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Разом з цим відповідач є батьком її сина, який на час подання позовної заяви не досяг повноліття, і проживає із нею, а тому потребує утримання не тільки нею, а й відповідачем, як батьком. На сьогоднішній день їй самій важко утримувати сина. Відповідач, будучи здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, працює за кордоном, де отримує високі доходи, і оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від утримання сина, з нього слід стягнути аліменти в розмірі 10000 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття. Аргументи відповідача. Не заперечував щодо розірвання шлюбу. Разом з цим він не відмовляється та не ухиляється від утримання своєї дитини, однак зазначає, зо на даний час стабільної роботи не має, перебивається на тимчасових заробітках за кордоном. Інших доходів у нього немає. Отримання ним коштів від тимчасових заробітків вистачає лише на харчування, проживання та лікування. Тому він згідний сплачувати аліменти на утримання їхнього сина у розмірі по 2000 гривень щомісячно. Також на його утриманні перебуває малолітній син від попереднього шлюбу [PERSON] [INFO] , на утримання якого він сплачує 600 гривень щомісячно. Заявлена позивачкою сума аліментів в розмірі 10 000 гривень щомісячно на утримання дитини є для нього надто високою та не підйомною. Тому просить суд, при визначенні розміру аліментів взяти до уваги подані ним докази на які він посилається у даному відзиві. Крім того відповідач вказував, що буде брати участь в утриманні їхнього сина в натуральній формі, безпосередньо купувати дитині одяг, іграшки та інші необхідні речі, коли буде мати таку можливість. Оцінка суду щодо розірвання шлюбу. [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 26 жовтня 2019 року в Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 140. Під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Разом з цим, у зв`язку із розбіжністю у поглядах на сімейне життя між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] , і тому вона подала позов про розірвання шлюбу (а.с.1-3). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя, на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тож оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк їх збереження буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Оцінка суду щодо стягнення аліментів [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 26 жовтня 2019 року в Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 140. Під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з акту про народження № 1, виданого Ковалівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.9 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за [PERSON] відсутнє будь яке право власності на нерухоме майно (а.с.41). Згідно довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі від 15 серпня 2025 року № 62634 [PERSON] сплачує аліменти згідно з виконавчим листом № 346/5462/14-ц, який видано 04.11.2014 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується довідкою (а.с. 42,43). Відповідно до відповіді ДПС України в Івано-Франківській області вбачається, що відносно [PERSON] відсутні в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відомостей щодо сум доходів, отриманих за період з 01.01.2024 року по 31.03.2025 року відносно громадянина [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Відповідно до відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України [PERSON] перетинала кордон з 24.07-2022 року та останній раз заїхала в Україну 24.10.2025 року. Також [PERSON] перетинав кордон з 23.12.2017 року та останній раз виїхав з України 03.09.2023 року (а.с.73). Згідно з відповіддю Головного управління Держеокадастру в Івано-Франківській області Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин за [PERSON] та [PERSON] відсутні відомості про зареєстровані земельні ділянки, згідно книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю, праві постійного користування чи тимчасового користування землею по Коломийському району станом на 01.01.2013 року (а.с. 77,85). Довідкою Нижньовербізкьої сільської ради від 19.12.2025 року встановлено, що за [PERSON] відсутнє будь-яке рухоме і нерухоме майно на території села Ковалівка (а.с. 81) Згідно з інформацією з Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 24.12.2025 року за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано жодного транспортного засобу (а.с. 84). Відповідно до відповіді на запит від 24.12.2025 року № 0919-2025-0002038 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2022 року по вересень 2025 року [PERSON] одержувала соціальні виплати з у розмірі 2732 грн.,3132 грн., 2100 грн. та 2522 грн. Разом з цим відомостей про одержання [PERSON] доходу за період січень 2022 року по вересень 2025 року відсутні (а.с.86-88). Встановлені судом правовідносини. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків щодо утримання сина, в якому відповідач відмовляється від утримання сина до досягнення ним повноліття, у бажаному позивачем розмірі. І у межах цього спору, позивачка фактично вважає, що несплата аліментів у заявленому нею розмірі призводить до порушення її права на рівність виконання обов`язку обох батьків в утриманні сина, оскільки постійні та щомісячні витрати по утриманню дитини має тільки вона. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, утримання обома батьками свого сина до його повноліття є їх конституційним обов`язком. Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обов`язку з її утримання до досягнення повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дитини, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо сина. Позаяк, оскільки дитина проживає із нею вона апріорі утримує дитину на постійній основі і щомісячно. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання сина на постійній і щомісячній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивачки на утримання дитини обома батьками на рівній основі. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на сина у твердій грошовій сумі, щомісячно. Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 10000 гривень, то тут суд виходить з наступного. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину до 6 років (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026" складає 2817 гривень), і він присуджується судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, але він є мінімальним. І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі по 10000 гривень суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі такого майнового стану відповідача, який би підтверджувався доказами і прямо вказував би на його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Проте суд відзначає наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що син сторін, за станом свого здоров`я потребує лікування саме на оплатній і постійній основі; матеріальне становище сина, у зв`язку із цим, потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі; 2) суду не надано доказів того, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімально гарантований та рекомендований законом розмір; 3) суду надано докази наявності у платника аліментів іншої дитини, але відзначає, що наявність першої дитини, на яку ним вже сплачуються аліменти за правовим висновком Верховного Суду не є підставою для зменшення розміру аліментів на другу дитину, а є передбаченою законом підставою для зменшення розміру аліментів на першу дитину; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: син проживає з матір`ю, яка несе основні, постійні та щомісячні витрати на його утримання; позивачкою не доведено потребу сина у заявленому нею розмірі аліментів, як рівню, який відповідає розвитку дитини, як гармонійному; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), як і сам дохід; відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень; однак відповідач так і не надав доказів реальної суми своїх доходів, яка як він вказував не дозволяє платити йому аліменти у розмірі більшому ніж 2000 гривень, на які він згідний; відповідач не спростував, що працює і отримує доходи від праці за кордоном. Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі по 5000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 09.04.2025р. і до досягнення дитиною повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити. Висновок суду щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору слід стягнути 1211 гривень 20 копійок за розгляд позову щодо стягнення аліментів. При цьому незважаючи на те, що суд задовольнив позов про стягнення аліментів частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача повністю, оскільки 1211 гривень 20 копійок є мінімальною ставкою, що підлягає сплаті за законом. Разом з цим з огляду на те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок, які понесені позивачем по справі щодо розірвання шлюбу, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4), і позов підлягає задоволенню, в цій частині, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином,

Outcome: partial