Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ліщук О.О. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитро Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 15.09.2017 за №9048 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис, яким стягнуто з позивача, як із спадкоємця [PERSON] , в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 422 702, 16 грн., та 3000 грн за вчинення виконавчого напису. На даний час виконавчий напис перебуває на виконанні ПВВО ВО Таранка Д.В. Вважає, що нотаріус не мав права видавати виконавчий лист з наступних підстав: між сторонами існує спір про право, кредитний договір (спірний) не посвідчений у нотаріальному порядку, що перешкоджало нотаріусу у видачі виконавчого напису, сам кредитний договір не укладався; порушена процедура нотаріального процесу (письмова вимога про сплату боргу позивачу не направлялась). Отже між сторонами існує спір про право і вимоги відповідача не можуть вважатись безспірними. Ухвалою суду від 01.07.2025 провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 01.07.2025 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 15 вересня 2017 року №9048 про стягнення з [PERSON] на користь на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів у загальному розмірі 422702,16 грн. 23.07.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, згідно з яким зазначено, що 23.07.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №240333-CRED у сумі 5 тис. дол. США. [PERSON] грошові зобов`язання належним чином не виконував, порушив строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, а тому, банк як кредитодавець набув право стягнути заборгованість в позасудовому порядку. 15.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис № 9048, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № №240333-CRED від 23.07.2008 р. Позивач жодних контррозрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надає, не спростовує, а ні факту заборгованості перед Банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. Укладений між Банком та [PERSON] кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник відповідача просить застосувати позовну давність, оскільки виконавчий напис було вчинено у 2017 році,про його наявність позивачка могла дізнатись з моменту відкриття виконавчого провадження починаючи з дати смерті батька [INFO] , однак з позовом звернулась лише у 2025 році. Питання про поновлення строку позовної давності у позові не ставить, про поважні причини його пропуску не вказує. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у позові Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитро Вікторович, пояснень на позовну заяву не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Зокрема, нормативний акт, що регулює вчинення нотаріальних дій є «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до пункту 19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до норм ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», що діяла на момент вчинення виконавчого напису, внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яких доповнено перелік стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку спосіб шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Судом встановлено, що 15.09.2017 за №9048 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис, яким стягнуто з позивача, як із спадкоємця [PERSON] , в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 422 702, 16 грн. 26.12.2017 постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранком Д.В. звернуто відкрито виконавче провадження № 55444629 з примусового виконання виконавчого напису. Звертаючись до суду із позовом, доводи позовної заяви фактично зводяться до твердження про те, що заборгованість не є безспірною та порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій у зв`язку з визнанням незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а)оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Вказані доводи судом відхиляються, оскільки позивач намагається застосувати новий закон до подій, що відбулися до його набуття чинності. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, що узгоджується з позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, яку неодноразово висловлював Конституційний Суд України у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2019 року зазначено, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є неправомірним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. Встановлені судом обставини у даній справі свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.09.2017, тобто до набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого2017 року у справі №826/20084/14. Наявність заборгованості спадкодавця перед відповідачем позивачем не заперечується та свідчить про обізнаність позивача про вчинення відносно спадкодавця виконавчого напису, при цьому правом на оскарження нотаріального акту, що визначено ст.50 Закону України «Про нотаріат», позивач не скористалася. Зважаючи на те, що доводи позовної заяви не стверджують факт, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису взагалі не існувала заборгованість, що заборгованість не була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та, що були невирішені по суті спори щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, суд вважає, що відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпіставністю. За змістом ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, застосовані ухвалою суду від 01.07.2025 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed