Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», назву якого 23.06.2025 року було змінено на ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», та відповідачем за допомогою інформаційно -телекомунікаційної системи було укладено в електронній формі договір позики № 69029, за умовами якого ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн в якості позики на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Проте, відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість [PERSON] перед позивачем на дату подання позову складає 23694,5 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою; 18694,5 грн заборгованість за процентами та комісією за користування позикою. Вказану заборгованість за договором позики в розмірі 23694,5 грн ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» просить стягнути з [PERSON] на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 19.11.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», назву якого 23.06.2025 року було змінено на ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», та відповідачем за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи було укладено в електронній формі договір позики № 69029. Відповідно до п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.2.1, 1.1.2.2, 1.1.5 договору сторони передбачили, що позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні. Сума позики - 5000,00 грн. Плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії складає 1,4% в день від початкового розміру позики. Строк повернення позики (термін платежу): 22.04.2019 року. У відповідності до п. 4.4 договору у разі продовження строку договору позичальником нарахування процентів та комісійної винагороди за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк договору. Також сторони узгодили, що згідно з п. 5.3 договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Вказаний договір позики було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором: /33411347/, а також погоджено графік платежів за даним договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» № 69029 від 01.09.2025 року, а також випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , витребуваною судом з АТ «Ощадбанк». В подальшому, 24.04.2019 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору позики № 69029 від 13.04.2019 року, у якій визначили, що сума позики становить 5000,00 грн, строк повернення позики (термін платежу) 03.05.2019 року, а також, що позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 03.05.2019 року (п.1 додаткової угоди). [PERSON] у порушення умов договору позики отримані кошти не повернула, у зв`язку з чим станом на дату подання позову позивачем нараховано заборгованість у розмірі 23694,5 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою, 18694,5 грн заборгованість за процентами та комісією за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 вказаного Закону). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону). Разом з цим, перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачем кредитним договором суд дійшов висновку про таке. Як вбачається зі змісту позовної заяви та із наданого суду розрахунку, заборгованість по процентах та комісії за користування позикою становить 18694,5 грн, з яких: 64,5 грн заборгованість за процентами, 18630,00 грн заборгованість за комісією за користування позикою. Вказана заборгованість нарахована за період з 24.04.2019 року (дата останньої пролонгації договору позики) по 30.08.2019 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно з якою надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів за користування позикою, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що їх нарахування може здійснюватися лише в межах строку кредитування. Як вбачається з умов п. 1.1.5 та п. 4.1 договору позики № 69029 від 13.04.2019 року сторони чітко визначили, що строком повернення позики (термін платежу) є 22.04.2019 року. У подальшому на підставі додаткової угоди № 1 від 24.04.2019 року до договору позики № 69029 від 13.04.2019 року сторони передбачили строк повернення позики (термін платежу) 03.05.2019 року. Також вказаною додатковою було скасовано графік платежів до договору позики № 69029 від 13.04.2019 року та викладено його в новій редакції з урахуванням змін та вимог, що викладені у п.1 цієї додаткової угоди. У новому графіку платежів сторони передбачили, що у строк закінчення договору позики 03.05.2019 року відповідач має повернути 5000,00 грн позики, сплатити 4,50 грн процентів за користування позикою та 630,00 грн комісійної винагороди за користування позикою, а всього 5634,5 грн. Вказані проценти та комісійна винагорода розраховані за період з 24.04.2019 року по 03.05.2019 року включно, тобто протягом строку дії договору. Оскільки за вказаними умовами договору позики та додаткової угоди до цього договору сторони погодили строк його дії до 03.05.2019 року, а тому після зазначеної дати позивач не мав права нараховувати проценти за користування позикою. Таким чином, нарахування та стягнення процентів за користування позикою у розмірі 60,00 грн поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України, оскільки після 03.05.2019 року нарахування процентів за користування позикою є неправомірним. Отже, розмір заборгованості відповідача за договором позики № 69029 від 13.04.2019 року становить 23634,5 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою; 18634,5 грн заборгованість за процентами та комісією за користування позикою. Власних розрахунків відповідач не надала. За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованості за договором позики № 69029 від 13.04.2019 року в розмірі 23634,5 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за позикою; 18634,5 грн заборгованість за процентами та комісією за користування позикою. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 23694,5 грн, а задоволено на суму 23634,5 грн, тобто на 99,75% (23634,5х100:23694,5). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2416,34 грн (2422,40х99,75:100). При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу допомогу в загальній сумі 5000,00 грн суд виходить з такого. Судом встановлено, що 09.07.2025 року укладено договір про надання правничої допомоги. Предметом вказаного договору є зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з актом наданих послуг правничої допомоги № 69029 від 01.09.2025 року сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 5000,00 грн. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (99,75%) суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 4987,50 грн (5000,00х99,75:100).

Outcome: partial