Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

11 червня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Заява подана представницею позивачки адвокатом Русанівською Діною Дмитрівною з використанням системи «Електронний суд». Зі змісту позовної заяви слідує, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . 17 листопада 2021 року Фастівським міськрайонним судом Київської області в цивільній справі № 381/2562/21 було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами спору. Спільна донька проживає з позивачкою. Після припинення шлюбних відносин між сторонами спору, відповідач [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні доньки. Не сплачує аліменти, стягненні з нього згідно із рішенням суду, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів. Після розірвання шлюбу батько спілкувався з дитиною декілька разів, кожне із побачень мало негативні наслідки для дитини психоемоційного характеру, а одного разу, внаслідок недбалого поводження відповідача, донька впала з велосипеда та отримала травму ноги. Позивачка стверджує, що відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями та неодноразово був притягненим до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням наведеного, позивачка вважає, що відповідна поведінка батька фактично свідчить про його самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має умисний та винний характер, а також відсутні об`єктивні перешкоди для виконання ним батьківських обов`язків, в тому числі і обов`язків щодо утримання дитини. Внаслідок цього існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 72). 16 червня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено як третю особу без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області (а. с. 76-77). 17 липня 2025 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було постановлено ухвалу про заміну третьої особи без самостійних вимог на предмет спору її правонаступником та залучено, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування - орган опіки та піклування Махнівської сільської ради замість служби у справах дітей Хмільницької міської ради (а. с. 100-101). 21 серпня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов лист Махнівської сільської ради Вінницької області про визнання позову з проханням проводити судове засідання без участі їхнього представника (а. с. 111). 25 серпня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представниці позивачки, до яких додані наступні документи: Рішення виконавчого комітету Махнівської сільської ради № 97 від 21 серпня 2025 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , а також висновок практичного психолога щодо психічного стану дитини у зв`язку із розглядом питання про доцільність позбавлення прав батька (а. с. 128-133). 09 жовтня 2025 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті (а. с. 156-156, зворот). В судовому засіданні були присутні позивачка та її представниця, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, для участі у справі не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Конверти, які були направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулись із відміткою про відсутність адресата, що в силу приписів пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України свідчить про його належне повідомлення, а отже, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник органу опіки та піклування Махнівської сільської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, як зазначалося вище, ним було подано заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги визнали повністю. За таких обставин, суд вважає, що неявка представника цього органу опіки та піклування не перешкоджає розгляду справи по суті. В цьому випадку суд враховує, що від органу опіки та піклування надав письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав та, відповідно, висловлено процесуальну позицію щодо суті спору. За відсутності заперечень позивачки щодо ухвалення заочного рішення, суд проводить розгляд справи та правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що з відповідачем жили разом та перебували у зареєстрованому шлюбі, після народження дитини почались сварки і суперечки. Відповідач не хотів працювати, не забезпечував дитину, вживав алкоголь та застосовував фізичне насильство до дружини. Відповідач ігнорував дитину. Після розірвання шлюбу відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Коштів не надає, до дитини не приїжджає. Останній раз був у дитини минулої весни. Під час свого приїзду позивач вживав алкогольні напої, намагався забрати кудись дитину, посварився із матір`ю позивачки. Відповідач дзвонив позивачці, щоб провідати дитину раз на пів року. В цей час завжди був у стані алкогольного сп`яніння. Коли розмовляв з дитиною - то доводив дитину до сліз. Дитина боїться батька, після його дзвінків довго мовчить. Під час приїзду дитини до бабусі у Фастів до бабусі, матері відповідача, відповідач міг спілкуватися з дитиною не довго. В один із таких приїздів після прогулянки відповідача з дитиною - дитина зламала ногу. На уточнюючі питання суду, позивачка повідомила, що відповідач раніше жив у матері, зараз вона його вигнала. Він ніде не працює. Позивачці не відомо, чи є відповідач інвалідом, але коли спілкувались, то був здоровим. Позивачка запевняє, що відповідач не мобілізований. Позивачка також повідомила, що ніколи не перешкоджала спілкуванню відповідача з донькою. Зі слів позивачки, інших дітей у відповідача немає. Представниця позивачки заявлені позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що встановлені в судовому засіданні обставини поза розумним сумнівом підтверджують необхідність позбавлення відповідача батьківських прав і прийняття такого рішення суду відповідатиме інтересам дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини щодо невиконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків. Зокрема, свідки підтвердили, що відповідач майже ніколи не спілкувався із донькою, не надавав коштів на лікування доньки за проханням позивачки, хоча дитина часто хворіла. Подарунки дитині не дарував, кошти не присилав. Свідки стверджували, що дитина боїться батька та не хоче із ним спілкуватися. Свідок [PERSON] , матір позивачки, додатково повідомила, що останні рази, коли відповідач дзвонив своїй доньці, то у неї була істерика. При цьому, позивачка, як матір дитини, жодним чином не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з донькою. Аналогічні за змістом показання в подальшому надала і позивачка, будучи допитана, як свідок за її згодою, додатково повідомила, що відповідач жодного разу не спілкувався із вчителями дитини у школі, взагалі не цікавиться її життям, розвитком та вихованням. Крім того, позивачка уточнила, що станом на дату розгляду справи в суді наявна заборгованість відповідача зі сплати аліментів. Представниця органу опіки та піклування Фастівської міської ради Гонзелінська В. М. підтримала доводи, викладені в позовній заяві, проти позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої доньки не заперечувала. Заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Так, судом встановлено, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року до 17 листопада 2021 року, дати розірвання шлюбу згідно із Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 381/2562/21. Зазначена обставина підтверджується відповіддю на запит від 22 травня 2025 року № 00135780185, сформованого із використанням застосунку «Дія» (а. с. 13-14). [INFO] у сторін спору народилась донька [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується відповіддю на запит від 22 травня 2025 року № 00136658990, сформованого із використанням застосунку «Дія» (а. с. 11-12). Відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 155 460 гривень. Останній раз аліменти у сумі 5 000 гривень були сплачені в лютому 2024 року. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем К.С. Козак 16 травня 2025 року (а. с. 18-19). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 01 травня 2025 року № 65, виданої Махнівською сільською радою, позивачка та її донька [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою (а. с. 21). Позивачкою до справи долучена роздрукована з ЄДСР копія Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 2/381/1231/21 про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої неповнолітньої доньки, [PERSON] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 60-62). До матеріалів справи долучений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Висновок затверджений Рішенням виконавчого комітету Махнівської сільської ради № 97 від 21 серпня 2025 року (а. с. 128-131). У висновку належним чином наведені обґрунтовані мотиви для позбавлення батьківських прав, зокрема, встановлена відсутність батька дитини в її розвитку та вихованні. До матеріалів справи також долучений висновок практичного психолога комунальної установи « Центр надання соціальних послуг» Махнівської сільської ради, складений після спілкування з дитиною [PERSON] (а. с. 132-133). Зі змісту висновку слідує, що дитина не має сформованої позитивної емоційної прив`язаності до батька; контакти з батьком не є для дитини емоційно підтримувальними та можуть бути джерелом додаткового психологічного стресу. Взаємодія з батьком, за наявними даними, не сприяє емоційному та соціальному розвитку дитини. Емоційний комфорт та відчуття безпеки дитина отримує виключно від матері. Судом не встановлено обставин, які об`єктивно підтверджували неможливість відповідача, як батька дитини, приймати участь в її вихованні та матеріальному утриманні. Зокрема, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність хвороб, інвалідності, тривалої непрацездатності, що б перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість працевлаштування відповідача та виконання ним обов`язків по сплаті аліментів. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення позивачкою, як матір`ю дитини перешкод для відповідача у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач цікавиться навчанням дитини чи, при наймі, хоч раз спілкувався з її шкільними викладачами. Навпаки, допитані в судовому засіданні свідки зазначені обставини категорично заперечували. Судом встановлено, що відповідач не був мобілізований та не проходить військову службу, тобто не здійснює реалізацію публічних обов`язків щодо захисту Батьківщини, які б могли об`єктивно перешкоджати йому виконувати батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої доньки та приймати участь в її вихованні. Обставини щодо не перебування відповідача на військовій службі підтверджуються інформацією, наданою [INFO] на запит суду (а. с. 143). Додатково, судом встановлено, що 11 вересня 2025 року позивачка уклала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а. с. 163). Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що до спірних правовідносин застосовні наступні правові норми, релевантні правові позиції Верховного суду та роз`яснення, що викладені в Постанові Пленуму ВСУ. Так, згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 180 СК України містить вимоги, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 цієї Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №211/559/16-ц). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з правовою позицією, викладеної в Постанові ВС від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Далі, згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВС від 18 квітня 2025 року по справі № 644/7516/23, підстави для позбавлення батьківських прав закріплені в статті 164 СК України є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Верховний Суд наголосив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», Суд має розглянути, чи, у світлі справи в цілому, причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати, чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (див. пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11). Верховний Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини). Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування положень статі 8 Конвенції в поєднанні із статтею 164 СК, що врахував суд першої інстанції при вирішені спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18). Далі Верховний Суд підкреслював, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (Постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18). Встановивши зазначені обставини справи та застосовуючи наведені вище правові норми та релевантні правові позиції, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Зокрема, судом вставлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням та утриманням дитини. Не забезпечує належний рівень її розвитку та виховання, в повній мірі не виконує своїх обов`язків щодо утримання дитини, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів. Судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки, а отже, суд приходить до переконання, що поведінка відповідача є усвідомленою та виною і наслідком такої поведінки є свідоме нехтування ним виконанням своїх батьківських обов`язків. Враховуючи встановлені вище обставини та характер стосунків батька і доньки, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача в цьому випадку є вимушеним та необхідним правовим заходом реагування на поведінку відповідача у сфері сімейних відносин і таке позбавлення батьківських прав буде вчиненим в інтересах дитини. Далі,

Outcome: approved