Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] . Біологічним батьком дитини є [PERSON] , однак 15 вересня 2023 року, на підставі заяви про визнання батьківства, [PERSON] записаний батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] на протязі останніх декілька років перебувала у Німеччині, а малолітню [PERSON] залишила проживати з біологічним батьком [PERSON] . Відповідачі не цікавилися життям [PERSON] , її розвитком, не спілкуються з нею, не надають їй жодної матеріальної допомоги. На даний час дитина тимчасово влаштована до притулку в с-щі Батьово. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що із 2001 року перебувала 16 років у громадянському шлюбі із [PERSON] . Від [PERSON] вона народила шестеро дітей. Двоє дітей вона народила від [PERSON] , із яким перебуває в зареєстрованому шлюб із 24 вересня 2022 року. [PERSON] на даний час проживає разом з нею і дітьми. [PERSON] , із яким вона прожила у громадянському шлюбі шістнадцять років, дуже погано ставився до неї та дітей, бив їх, виганяв із будинку. Вона не витримала знущань від [PERSON] , забрала дітей і поїхала в м. Полтаву, де купила будинок і проживала із дітьми до 2022 року, до початку війни. [PERSON] проживав з нею та дітьми у м. Полтаві, і допомагав їй виховувати дітей. Після початку війни вона із дітьми та [PERSON] приїхали на Закарпаття, і поселилися у будинку мами [PERSON] , в с. Руське Поле. [PERSON] , коли довідався, що вони приїхали, попросив на пару днів забрати до себе молодших дітей. Вона не заперечувала, щоб рідний батько бачився із своїми дітьми. Після чотирьох днів перебування дітей у [PERSON] , вона із скандалом повернула до себе додому двох дітей, а третю дитину [PERSON] , відносно якої її позбавляють батьківських прав, [PERSON] не повернув. Вона звернулася з цього приводу у Бедевлянську сільську раду, але їй не повернули дитину. Вперше вона виїхала в Німеччину у 2023 році. Коли вдруге приїхала з Німеччини, а саме у 2024 році, знову пішла до [PERSON] , щоб забрати [PERSON] , але її сховали від неї. Оскільки в Німеччині залишилося троє неповнолітніх дітей, вона були вимушена повернутися до них. Вона залишила своїй кумі [PERSON] грошові кошти, щоб вона купила дитині все необхідне. Тепер вона довідалася, що її дочка перебуває у притулку в с-щі Батьово Берегівського району, куди її помістив орган опіки та піклування Бедевлянської селищної ради. На даний час вона відвідує доньку, приносить їй солодощі, цікавиться її життям та здоров`ям, хоче щоб дитина проживала разом з нею. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кохман М.В. в судовому засіданні проти позову заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2025 року справу за позовом органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до [PERSON] та [PERSON] , про позбавлення батьківських, прав прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, залучено [PERSON] . ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24 вересня 2022 року (а.с. 35). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьком значиться відповідач [PERSON] (на підставі заяви про визнання батьківства від 20 вересня 2022 року), а мамою [PERSON] (а.с. 34, 75-76). Із наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради від 16 вересня 2025 року № 02 відомо, що [PERSON] взято на облік як дитину, залишену батьківського піклування (а.с. 9). Згідно довідки Бедевлянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 22 вересня 2025 року, [PERSON] є здоровою. За медичною допомогою з дитиною зверталася [PERSON] , з якою вона проживає (а.с. 13). Із проведеної 16 вересня 2025 року психологом бесіди у "Зеленій кімнаті" з [PERSON] відомо, що вона перебувала у складних життєвих обставинах. Розповіла, що її мати виїхала до Німеччини та тривалий час не виявляє активної батьківської участі у житті доньки, не підтримує з нею регулярного контакту. Водночас, дівчинка демонструє емоційну прив`язаність до матері, очікує на її повернення і вірить, що мама забере її до себе. Також [PERSON] повідомила, що під час відсутності матері, про неї дбала мачуха, яка інколи вживала алкогольні напої, та батько, який перебував у Збройних силах України. Через брак коштів, дівчинка інколи жебракувала (а.с. 14-15). Згідно проведення оцінки рівня безпеки дитини, фактично догляд за [PERSON] здійснює її біологічний батько [PERSON] (а.с. 16-24). Із акту прийому дитини до притулку від 17 вересня 2025 року відомо, що [PERSON] влаштовано до притулку, оскільки дитина залишена без батьківського піклування (а.с. 25). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї проживання від 25 вересня 2025 року, затвердженого старостою с. Руське Поле Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , в будинку своєї матері. Разом з ним проживає дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Із акту обстеження умов проживання від 16 вересня 2025 року, складеного службою у справах дітей Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області відомо, що [PERSON] проживає у свого біологічного батька [PERSON] , який не являється її батьком, та його співмешканки [PERSON] , в [ADDRESS] . [PERSON] покинула [PERSON] , і жодного разу не цікавилася нею, не приймала участі у її вихованні. Біологічний батько передав дитину невідомо кому, і поїхав в с. Руське Поле (а.с. 27-28). Згідно довідки Бедевлянського ліцею від 25 вересня 2025 року № 981, [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-Б класі даного ліцею (а.с.30). Із характеристики учениці 4-Б класу Бедевлянського ліцею [PERSON] відомо, що дитину приводить до школи [PERSON] , яка відвідує батьківські збори і займається піклуванням дитини. Дитина приходить до школи чисто одягнена (а.с. 31). Згідно акту обстеження умов проживання та фактичного місця проживання [PERSON] від 24 вересня 2025 року, складеного Бедевлянською сільською радою Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , є багатодітною мамою, народила 8 дітей. Дитину [PERSON] , 1 віці 1,5 років, залишила на біологічного батька [PERSON] та його співмешканку, за адресою: [ADDRESS] , а саме виїхала в Німеччину. Умови проживання [PERSON] не придатні для життя, тобто жахливі. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки та не цікавиться в яких умовах проживає її дитина (а.с. 32). Із характеристики [PERSON] від 25 вересня 2025 року, виданої Старостою Руськополівського старостинського округу Тячівської міської ради, відомо, що [PERSON] , народився, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , одружений, багатодітний батько. Проживає в будинку своєї матері. Має наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] , діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За час проживання в селі зарекомендував позитивно себе, як врівноважений, спокійний, трудолюбивий син, турботливий батько, хороший сім`янин (а.с. 33). Згідно висновку органу опіки та піклування від 22 вересня 2025 року, відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється кумою [PERSON] . Після повернення з м. Полтава [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та дітьми, в тому числі і [PERSON] , проживала в с. Руське Поле. Однак, [PERSON] , який вважає себе біологічним батьком [PERSON] , забрав її проживати до себе в с. Бедевля, і не віддавав дитину мамі. [PERSON] зверталася у Бедевлянську сільську раду, щоб допомогли їй повернути дитину, однак це не дало жодного результату. На даний час [PERSON] разом з чоловіком та іншими дітьми проживає в Німеччині, однак передавала їй грошові кошти, щоб вона купляла продукти для [PERSON] . Вона дані продукти відвозила в с. Бедевля, і передавала [PERSON] . V. Оцінка Суду. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилався, зокрема, на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не спілкуються з нею, не приймають участі у її житті та не забезпечують необхідного утримання доньки. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідачів, як батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батьків до дітей, і яким чином позбавлення відповідачів батьківських прав захистить інтереси дітей. Очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин. Також, у висновку не наведено мотивів про: причини усунення відповідачів від утримання та виховання дитини; ставлення дитини до батьків та батьків до дитини на час складання висновку. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав за відсутності інших належних доказів. Указаний висновок зроблений на підставі акту обстеження місця проживання [PERSON] , який зазначений як біологічний батько [PERSON] . Однак, на підставі чого орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , і чому дитина проживала у чужій сім`ї, у самому висновку не зазначено. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Посилання позивача на те, що відповідачі не приймають жодної участі у вихованні дітей, зокрема не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не є підставою для позбавлення їх батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Крім цього, факт заперечення відповідача [PERSON] проти позову про позбавлення її батьківських прав відносно доньки, те, що вона приїхала з Німеччини на одне із судових засідань, найняла адвоката, свідчить про її інтерес до своєї доньки. Також, суд бере до уваги те, що із проведеної 16 вересня 2025 року психологом бесіди у "Зеленій кімнаті" з [PERSON] відомо, що дитина демонструє емоційну прив`язаність до матері, очікує на її повернення і вірить, що мама забере її до себе, та те, що відповідач [PERSON] по місцю проживання виключно позитивно характеризується, в тому числі і як турботливий батько та хороший сім`янин. За встановлених у справі обставин, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього суд вважає, що слід попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] . VІ . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed