Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 11.11.2006. Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Канівського міськрайонного суду № 697/1832/22 від 22.12.2022 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Канівського міськрайонного суду № 697/1904/22 від 22.12.2022 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання шістьох дітей, в розмірі 1/12 частин всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2022 і до повноліття дітей. Згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду від 22.11.2024 у справі № 697/1620/23 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У іншій частині позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та визначення місця проживання дітей - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей- задоволено повністю. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказаним рішенням суд встановив, що відповідно до довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Канівської міської ради в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає. Діти знаходяться на утриманні батька. Наразі проживання [PERSON] , [INFO] , не визначено, між сторонами існує спір про місце проживання дитини. Дитина проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Через військову агресію РФ на територію України для здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання та розвитку в безпечних умовах, заявнику необхідно встановити факт проживання дитини з ним дитини та знаходження дитини на його повному утриманні. Мати самоусунулась від виховання та утримання доньки. Життям дитини не цікавиться, зв`язків з нею не підтримує. Заявник є єдиним піклувальником неповнолітньої дитини, здійснює за нею постійний догляд, якого вона потребує, оскільки є неповнолітньою дитиною, самостійно здійснює її утримання та виховання, фактично самостійно виховує дитину. Листом Служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради від 04.08.2025 № 341 повідомило заявника про неможливість надати відповідний висновок стосовно факту проживання [PERSON] , [INFO] . Позивач просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на його самостійному утриманні, вихованні та проживанні; визначити місце проживання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалася, відзив до суду не подала. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2025 призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, зазначених у ньому, просив його задовольнити, пояснив, що рішення про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання, утримання та проживання йому необхідно для надання в РТЦК та СП. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, пояснила, що дитина самостійно визначила своє місце проживання. Крім того, відсутній предмет спору щодо факту проживання дитини, оскільки вона дійсно проживає разом з батьком. Водночас вона також утримує дитину, повністю сплатила аліменти на утримання всіх дітей та не має заборгованості по їх сплаті. Вона цікавиться навчанням дитини, її станом здоров`я, спілкувалася з дитиною та купувала їй подарунки та одяг. Але донька просила не говорити батьку про покупки. Наразі дитина відмовилась із нею спілкуватися та просить їй не телефонувати. Представник третьої особи - Костенко Н.Г. в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що він є безпідставним, а предмет спору відсутній. Дитина досягла віку, з якого має право сама обирати місце проживання. Предмет спору щодо встановлення факту проживання дитини відсутній, оскільки дитина обрала місцем свого проживання місце проживання батька, та вказаний факт ніким не оспорюється і підтверджується іншими доказами, а тому не потребує встановлення в судовому засіданні. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 11.11.2006 перебували у шлюбі, який рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2022 у справі № 697/1832/22 розірвано (а.с.15-17). Згідно із свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , від 26.03.2009 позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до рішення Канівського міськрайонного суду від 22.12.2022 у справі № 697/1904/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] по 1/12 частині всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2022 до повноліття дітей (а.с 18-21). Згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду від 22.11.2024 у справі № 697/1620/23 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У іншій частині позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та визначення місця проживання дітей - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей- задоволено повністю. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-33). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Канівської міської ради в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Відповідно до копії довідок старости сіл Хмільна, Хутір-Хмільна, Михайлівка Канівської міської ради від 31.07.2025, 04.08.2025 [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Зі слів дитини [PERSON] , мати - [PERSON] з жовтня 2022 року участі у її вихованні не бере та не спілкується (а.с. 36, 37). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Відповідно до копії характеристики від 04.08.2025 [PERSON] працює водієм на Миронівській ПРАТ, є батьком 6 дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, на його утриманні перебувають четверо старших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.35). Згідно з копією довідки КЗ «Хмільнянський ліцей Канівської міської ради Черкаської області» від 31.07.2025 № 149 [PERSON] , 2009 року народження, навчається у 11 класі КЗ «Хмільнянський ліцей Канівської міської ради Черкаської області» (а.с.38). Позивач також подав копію розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, що станом на червень 2025 складає 152343,00 грн (а.с.41). Відповідно до листа Служби у справах дітей Канівської міської ради від 04.08.2025 № 341 спір щодо визначення місця проживання дітей між [PERSON] та [PERSON] відсутній. [PERSON] , [INFO] , відповідно до п.3 ст. 160 СК України місце свого проживання визначає самостійно. Відповідно до ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2025 заяву [PERSON] про встановлення факту, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] і знаходиться на його самостійному утриманні, вихованні та проживанні - залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах (а.с. 42-46). Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною першою статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 351/611/21 вказано, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи їй виповнилося 16 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності чи користуванні житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 537/5119/15-ц, від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15, від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21, від 02.11.2023 у справі № 592/7624/22. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання),яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Із вищенаведеного вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1статті 164 СК України. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11.09.2024. В силу статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини сторін, мати ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх батьківських прав. Розірвання шлюбу та проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні та утриманні дитини. Позивачем не доведено факту невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дочки. Натомість відповідач обізнана та цікавиться навчанням, розвитком та успішністю дитини, її станом здоров`я. Судом не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини. Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину, оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав, в тому числі і на виховання. Також суду не надано доказів того, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманні, оскільки судом встановлено на підставі доказів та визнається сторонами, що відповідач бере участь в утриманні [PERSON] , [INFO] , сплачуючи аліменти за рішенням суду від 22.12.2022 у справі № 697/1904/22. Вказане підтверджується також копією довідки про доходи [PERSON] від 11.12.2025, відповідно до якої сума утриманих та сплачених відповідачем аліментів становить 4440,00 грн щомісячно, та квитанцією від 18.12.2025 про сплату аліментів на користь [PERSON] в сумі 106507,58 грн. Сторони визнали, що на час ухвалення рішення суду відповідач заборгованості по сплаті аліментів на дітей не має. За таких обставин доводи позивача про те, що мати неповнолітньої дитини не бере участі у її вихованні та утриманні, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Факт проживання дитини разом з батьком не заперечується сторонами. Потреба у додатковому встановленні таких фактів судом не доведена. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом. Враховуючи вищевикладене, з поданого позивачем позову та досліджених доказів, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини (наявність підстав для позбавлення батьківських прав, припинення обов`язку з виховання (визнання особи недієздатною, безвісти відсутньою), тощо), а заявлені позовні вимоги по суті є не вимогами до відповідача щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача фактично є вимогами, на підставі яких позивач має намір отримати відстрочку від мобілізації, тобто заміною вимоги про встановлення факту вимогою щодо отримання певного соціального-правового статусу, яке фактично стосуються процедури урегулювання правовідносин з органом військового управління, а не відповідачем у справі. З урахуванням вищевикладеного, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed