Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57148,00 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 17.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22658-06/2023. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно п.п.1.6 п.1 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту. 20.08.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20082024 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 20.08.2024 року до договору факторингу №20082024 від 20.08.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 57148,00 грн. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконує своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, вказав, що проти не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце слухання справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, враховуючи те, що у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст.223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 17.06.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №22658-06/2023. За цим договором товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором (п.1.1). Відповідно до п.1.6 договору кредит надається клієнту у безготівковій формі на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки №4731-21хх-хххх-9904 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Також із ксерокопії вказаного договору слідує, що він підписаний [PERSON] шляхом накладання електронного підпису. (а.с. 6-9). 20.08.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Аванс Кредит» (Клієнт) укладено договір факторингу №20082024, у відповідності до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, право на одержання яких належить клієнту. (а.с. 18-20). Як вбачається із ксерокопії акту прийому-передачі реєстру боржників від 20.08.2024 року та витягу з реєстру боржників від 20.08.2024 року до договору факторингу №20082024 від 20.08.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] (а.с. 22, 24). Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частинами 1, 2 ст.207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. На обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості за кредитним договором №22658-06/2023 від 17.06.2023 року позивач надав, зокрема ксерокопію вказаного договору, ксерокопію договору факторингу №20082024 від 20.08.2024; ксерокопію акту прийому-передачі реєстру боржників, ксерокопію витягу з реєстру боржників до договору факторингу та розрахунок заборгованості за договором позики. Разом з тим згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018 року в справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 року в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Відповідно до пункту 1.6 кредитного договору №22658-06/2023 від 17.06.2023 року, який укладено між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] кредит надається клієнту у безготівковій формі на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки №4731-21хх-хххх-9904. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Тобто кредитні кошти мали надаватись позичальнику безготівково шляхом їх перерахування на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки №4731-21хх-хххх-9904. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст.77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, звертаючись з даним позовом до суду, позивач повинен був надати суду докази, з яких можливо було б встановити виконання з боку ТОВ «Аванс Кредит» своїх зобов`язань по кредитному договору, зокрема щодо перерахунку кредитних коштів на картку відповідача №4731-21хх-хххх-9904 чи якусь іншу картку. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у ТОВ «Аванс Кредит» та відповідача виникли права і обов`язки згідно умов кредитного договору, так як відомостей про зарахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо виникнення у відповідача зобов`язань по кредитному договору не підтверджені належними доказами, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed