Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1. 06.10.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця», який обґрунтував наступним. З 17.05.2004 по 06.01.2025 він працював помічником та машиністом тепловоза і електровоза у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 06.01.2025 відповідно до Наказу відповідача № 480/ос від 30.12.2024 про припинення трудового договору позивач був звільнений з посади машиніста електровоза за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років на підставі ст.38 КЗпП України. У вказаному наказі (розпорядженні) про припинення трудового договору зазначено, що виплати, передбачені п.4.17 Колективного договору в розмірі 6 середньомісячних заробітків (посадових окладів) згідно з протоколом комісії зі встановлення трудового стажу на залізниці (20 років 07 місяців 20 днів) №47 від 30 грудня 2025 року, провести після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця». В день звільнення відповідач не повідомив його письмово про нараховані та невиплачені суми при звільненні, виплатив після звільнення тільки компенсацію за невикористані 45 днів відпусток. Водночас, при звільненні йому не було виплачено одноразову допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу (п.4.16 Колективного договору) та одноразовий грошовий посібник в розмірі 6 середньомісячних заробітків (посадових окладів) (п.4.17 Колективного договору). Невиплату одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки (п.4.16 колективного договору) та одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 6 середньомісячних заробітків (окладів) (п.4.17 колективного договору) відповідач мотивував ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наявністю рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, яким на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами, а також інші одноразові заохочення. 1.2. Однак, відповідач вважає дане твердження таким, що не відповідає дійсності, оскільки Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24 березня 2022 року, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам, посилаючись на правовий режим воєнного стану, 14 березня 2022 року у правління АТ «Українська залізниця» не було через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону. За приписами ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни до колективного договору можуть бути внесені тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. В свою чергу, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі №211/7338/23, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року, визнано незаконним та скасовано п.1.1.4 протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року в частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Отже вказане рішення відповідача було визнане незаконним та скасоване, а тому відповідач повинен виплатити йому всі належні суми при звільненні. 1.3. Розрахунок заявлених до стягнення сум наведений позивачем у позовній заяві. 1.4. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з АТ «Укрзалізниця» одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі 4329 грн.60 коп., одноразовий грошовий посібник при звільненні працівника, у зв?язку з виходом на пенсію уперше в розмірі 6 (шести) середньомісячних заробітків у сумі 315252 грн. 68 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зв?язку з виходом на пенсію за період з 06 січня 2025 року по день постановлення судового рішення в сумі 361760 грн. 04 коп. без врахування всіх необхідних податків і зборів. Згідно зі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача. 2.1. Представник відповідача Миргородова О.Ю. , 11.11.2025 подала до суду відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 2.2. Заперечення проти позову в частині стягнення шести середньомісячних посадових окладів відповідно до п.4.17 Колективного договору обґрунтувала тим, що АТ «Українська залізниця» не відмовляло позивачу у виплаті спірних коштів, такі виплати на підставі положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв?язку з введенням воєнного стану на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» призупинені, а їх виплата буде можлива після скасування або закінчення воєнного стану в Україні, або прийняття окремого рішення про їх поновлення. Згідно з розрахунком про суми, які мали бути виплачені позивачу, сума невиплачених коштів становить 204374 грн. 76 коп. без відрахування обов?язкових зборів та податків. 2.3. 06.09.2022 працюючим та звільненим працівникам спільним листом адміністрації АТ «Укрзалізниця» та профспілки залізничників і транспортних будівельників №Ц/3 91/1459/ЦПроф/30-22 від 06.09.2022 надано роз`яснення, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити рішення правління, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. З витягу з протоколу № Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 вбачається, що на засіданні правління ухвалено рішення про здійснення нарахування та виплати працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня по грудень 2024 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.). Проте, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, згідно з рішенням штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25, листом від 04.04.2025 № Ц-5-1.5 25/122-25 у зв`язку з погіршенням фінансового стану товариства та проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності відповідача, починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. 2.4. Крім того, позивачем неправильно розраховано розмір одноразової матеріальної допомоги. Так, позивачем для розрахунку як середній заробіток взято суму 52 254,28 грн. Проте, зазначена сума не є середньомісячним заробітком позивача . Зокрема, відповідно до довідки про середню зарплату за 2 місяці, наданої відповідачем, та доданої до позовної заяви, середньомісячна зарплата, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (Постанова КМУ №100), дорівнює 34 062,46 грн. З огляду на зазначене, одноразова матеріальна допомога має розраховуватись наступним чином: 34 062,46 х 6 = 204 374,76 грн. , а не 313 525,68 грн., як зазначено позивачем. 2.5. Відповідно до підпункту "а" пункту 4 зазначеного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками). В грудні 2024 року позивачем отримано одноразове заохочення за виконання особливо важливого завдання у розмірі 10 000,00 грн., що відображено в розрахунку заробітної плати позивача за грудень 2024 року в лівій колонці під кодом оплати 386. Відповідно до положень Порядку № 100 зазначена виплата не включається до розрахунку середнього заробітку при обчисленні середньої заробітної плати. 2.6. За листопад та грудень 2024 року позивачем відпрацьовано 480 годин (60 днів). Норма годин за зазначені два місяці становить 346 годин (43,25 робочих дні). Розрахунок середньомісячної заробітної плати позивача, який має використовуватись при визначенні матеріальної допомоги позивача при звільненні на пенсію, виконується наступним чином: (46 481,88 + 48 026,68)/60 днів х 43,25 днів/2 = 34 062,46 грн. Отже, середньомісячна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до вимог Порядку № 100, становить 34 062,46 грн. З огляду на вищезазначене, розмір вихідної допомоги передбачений п. 4.17 колективного договору, на який має право позивач (6 середньомісячних заробітків) розраховується наступним чином: 34 062,46 грн. х 6 = 204 374,76 грн. 2.7. Зважаючи на важке становище, в якому опинився відповідач у зв?язку з військовою агресією проти України, та той факт, що виплати наразі призупинені, та будуть якнайшвидше відновлені у разі покращення фінансового стану, у разі, якщо суд дійде висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, просив зменшити його розмір на 95%. Враховуючи трудовий стаж, розмір середньої заробітної плати за останні два місяці, розмір виплат за період затримки розрахунку (не більш як за шість місяців) дорівнює 204 768 грн. 20 коп. ІІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 3.1. Ухвалою судді від 07.10.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору в сумі 6796,15 грн. (а.с.152-153). 3.2. Ухвалою судді від 16.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.156). 3.3. 11.11.2025 від представника відповідача Миргородової О.Ю. надійшов відзив (а.с.162-167). 3.4. 17.11.2025 від представника позивача ЯушеваВ.В. надійшла відповідь на відзив (а.с.181-191). 3.5. Ухвалою суду від 17.11.2025 відзив представника відповідача залишено без розгляду та повернуто відповідачу, роз`яснено право подати відзив у порядку встановленому статтею 178 ЦПК України (а.с.195-196). 3.5. Ухвалою від 07.11.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 3.6. 21.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про поновлення строку для подання відзиву та відзив по справі (а.с.200-209). 3.7. 03.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій, він відхиляючи заперечення представника відповідача на позов, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 3.8. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. 3.9. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Також пояснила, що позивач відповідно до умов Колективного договору має право на спірні виплати, однак у зв`язку з військовою агресією до КЗпПУ вносилися певні зміни, які надають роботодавцю право в односторонньому порядку вносити зміни в колективний договір. Ці виплати не скасовані, вони тільки призупинені рішенням правління АТ «Укрзалізниця». Що стосується виплат 6 середньомісячних заробітків та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то розрахунок позивача не відповідає дійсності, оскільки його середньомісячна заробітна плата згідно з довідкою бухгалтерії має інший, менший, розмір, ніж визначений позивачем при здійсненні розрахунку, оскільки виплачена матеріальна допомога у розмірі 10000 грн. не включається для розрахунку середньомісячного заробітку. IV. Встановлені судом обставини. 4.1. [PERSON] з 17.05.2004 працював у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» слюсарем 3 огляду та ремонту локомотивів, помічником машиніста електровоза, машиністом електровоза, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу від 06.01.2025 (а.с.28-32). 4.2. Наказом (розпорядженням) в.о. начальника депо виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам`янка» №408/ос від 30.12.2024 позивача звільнено із займаної посади з 06.01.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років за ст.38 КзпПУ (а.с.31). 4.3. У вказаному наказі також зазначено, що виплати передбачені п.4.17 Колективного договору в розмірі 6 середньомісячних заробітків (посадових окладів) згідно з протоколом комісії зі встановлення трудового стажу на залізниці (20 років 07 місяців 20 днів) №47 від 30.12.2024 року провести після окремого рішення правління АТ«Укрзалізниця». Компенсувати позивачу за невикористані 45 днів відпустки. 4.4. В судовому засіданні позивач повідомив, що неодноразово звертався усно до відповідача з проханням виплатити належні йому суми заробітку, втім отримував відмови. 4.5. 20.08.2025 позивач звернувся до начальника виробничого підрозділу Локомотивного депо Знам`янка із заявою, в якій поміж іншого просив надати довідку про заробітну плату за останні два місяці, письмово повідомити про суми, які йому повинні бути нараховані та виплачені та повідомити про розмір належних до виплати 6 посадових окладів (п.4.17 Колективного договору) (а.с.53). 4.6. У відповідь на вказане звернення начальником депо листом від 23.09.2025 за вих. №517, стосовно виплат матеріальної допомоги на оздоровлення в зв?язку з щорічною відпусткою за 2023 рік повідомлено наступне. У період дії правового режиму воєнного стану в Україні особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності визначаються Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-IX, зі змінами та доповненнями. Стаття 11 Закону №2136 передбачає на період воєнного стану призупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця. Виплата одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки передбачена п.4.16 Колективного договору локомотивного депо Знам?янка та виплачується, згідно з письмовою заявою працівника. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком. т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами, а також інші одноразові заохочення. Згідно з окремим рішенням правління АТ «Укрзалізниця» виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в період дії правого режиму воєнного стану відновлена та виплачується працівниками у розмірі - 50% посадового окладу (протокол від 27.06.2024 №Ц-82/39 Ком.т.). Можливість та умови нарахування і виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» та особам, які перебували в трудових правовідносинах з АТ «Укрзалізниця», матеріальної допомоги на оздоровлення буде визначатися окремими рішеннями правління на кожен рік. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік буде проведена після окремих рішень правління АТ «Укрзалізниця». Також надано довідку про середню заробітну плату за два місяці (а.с.56-57). 4.7. Згідно розрахунку сум, які мали б бути виплачені [PERSON] відповідно до умов Колективного договору у зв`язку з його виходом на пенсію, сума вихідної допомоги в розмірі шести середньомісячних заробітків (посадових окладів) складає 204374, 76 грн. (а.с.58). 4.8. Відповідно до протоколу № 47 комісії по встановленню трудового стажу на залізничному транспорті та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію [PERSON] на підставі безперервного стажу роботи (20 років 7 місяців 20 днів) надано право на отримання основної одноразової грошової допомоги в розмірі п`яти основних та одного додаткового (всього шість) середньомісячних заробітків згідно з п.4.17 Колективного договору. Перевіривши документи по заробітній платі комісія встановила, що середньомісячна заробітна плата за останні два календарних місяці, які передують виходу на пенсію складає 34062 грн. 46 коп. Розмір одноразової виплати у зв`язку з виходом на пенсію складає 204374 грн. 76 коп.(а.с.168). 4.9. Як встановлено судом, ні матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік, ні одноразовий грошовий посібник (грошова допомога) при звільнені працівників, у зв`язку з виходом на пенсію уперше в розмірі 6 середньомісячних заробітків, позивачу не виплачені як у день звільнення, так і наразі. 4.10. Згідно з пунктом 4.16 Колективного договору адміністрація зобов`язується працівникам депо за письмовою заявою надавати впродовж року одноразову допомогу на оздоровлення, як правило при виході в чергову відпустку в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, встановлених на дату звернення по допомогу і відповідно до Додатка №7 (а.с.106). 4.11. Отже, оскільки виплата одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена п.4.16 Колективного договору, тому позивач має право на її отримання. 4.12. У свою чергу, відповідач, не заперечуючи права позивача на отримання матеріальної допомоги при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію уперше в розмірі 6 середньомісячних заробітків, посилався на призупинення цих виплат на період воєнного стану на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15 березня 2022 року, яка передбачає на період воєнного стану зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця, а також рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (протокол №Ц-54/31 Ком.т.), відповідно до якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами, а також інші одноразові заохочення (а.с.168 зворот - 169). 4.13. Так, згідно з даними витягу з протоколу №Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №54/2022, інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинено. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики. 4.14. В свою чергу, Колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом локомотивного депо Знам`янка на 2011-2015 роки, схваленим на конференції трудового колективу 17 лютого 2011 року зі змінами та доповненнями (який знаходиться в матеріалах справи та зміст і чинність якого представником відповідача не заперечувалася), передбачено: - адміністрація зобов`язується працівникам депо за письмовою заявою надавати впродовж року одноразову допомогу на оздоровлення, як правило при відході в чергову відпустку в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, встановлених на дату звернення по допомогу і відповідно до Додатка №7 (п.4.16 договору); - при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію уперше виплачувати основний одноразовий грошовий посібник відповідно до Додатка №8 в розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітків залежно від стажу роботи в галузі - …. понад 15 років п`ять середньомісячних заробітків…. Крім того, у разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію при виникненні права на пенсію, але не пізніше за три місяці (без урахування тимчасової непрацездатності і терміну дії воєнного стану в Україні) виплачувати додатковий посібник за добросовісну працю на залізничному транспорті в наступних розмірах при стажі роботи в галузі - …. від 30 до 35 років для чоловіків три середньомісячні заробітки…. (п.4.17 договору). 4.15. Відповідно до п.1.6 вказаного Колективного договору, до нього можуть вноситися доповнення та зміни за узгодженням адміністрації і профспілкового комітету на спільному засіданні. При цьому, сторони домовилися, що в період дії цього договору до нього не вносяться зміни, погіршуючи оплату і умови праці, пільги, трудові і фаціальні гарантії, встановлені цим колективним договором, за виключенням інших випадків, перерахованих в цьому ж пункті. Водночас, такі зміни та доповнення також вносяться в колективний договір після підписання узгоджувального протоколу між адміністрацією та профспілковим комітетом 4.16. Як слідує з Листа-відповіді Голови первинної профспілкової організації залізничників і транспортних будівельників України від 27 серпня 2025 року №197, наданій [PERSON] жодних змін та доповнень до чинної Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками не вносилось (а.с.148). Зміни до Колективного договору з 2022 року теж не вносились. 4.17. Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (п.1.1.4 протоколу №Ц-54/31 Ком.т.) про призупинення виплати йому частки заробітної плати, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення та при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. 4.18. Призупинення виплат таких коштів, які передбачені Колективним договором та Галузевою угодою, відповідачем здійснено в односторонньому порядку. В порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» відповідач не ініціював питання щодо підписання змін/доповнень до діючого колективного договору в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення та при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, а такі зміни мають вноситися лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. 4.19. Крім того, відповідач ухвалив відповідне рішення 14 березня 2022 року, з посиланням на ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. 4.20. Суд також враховує, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі №211/7338/23 визнано незаконним та скасовано п.1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року №Ц-54/31 в частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. 4.21. Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №211/7338/23 вказане рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 23 лютого 2024 року залишено без змін. При цьому, Верховним Судом наголошено на тому, що судом апеляційної інстанції не враховано, що вказаний Закон Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, в той час як оспорюване рішення АТ «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи. 4.22. Отже, пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року №Ц-54/31, на підставі якого позивачу при звільненні не виплачена відповідна матеріальна допомога, було визнано незаконним та скасовано. V. Норми права, які застосував суд. 5.1. Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. 5.2. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 5.3. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9\-зп). 5.4. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" охоплює три основні елементи: 1) наявність "суду", який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості; 2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст. 6 Конвенції; 3) особа повинна мати доступ до такого суду. У своєму рішенні в справі "Голдер проти Сполученого Королівства", 1975 р. Суд відзначив: "Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. 5.5. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 5.6. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 5.7. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 5.8. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 5.9. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 5.10. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. 5.11. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 5.12. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. 5.13. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. 5.14. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 5.15. Відповідно до частин 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 5.16. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. 5.17. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. 5.18. Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. 5.19. Згідно зі статтею 13 КЗпП України та статтею 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. 5.20. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. 5.21. Відповідно до статті 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. 5.22. Згідно зі статтею 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. 5.23. Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. 5.24 Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 5.25. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підтверджено, що згідно зі ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність. 5.26. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. 5.27. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. VI. Мотивована оцінка та висновки суду. 6.1. Судом встановлено, що станом на день звільнення позивача відповідач не провів виплату позивачу всіх належних сум, а саме не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік та при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію 6 середньомісячних заробітків. 6.2. Як вже зазначалося вище, пунктом 4.16 Колективного договору визначено, що одноразова допомога на оздоровлення виплачується в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, встановлених на дату звернення по допомогу. 6.3. Позивач просить стягнути одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 4329 грн. 60 коп., що складає 50% його посадового окладу станом на лютий 2023 року. Визначаючи таку суму позивач ґрунтувався на розмірі посадового окладу, що становить 54,12 грн. за годину * 160 годин та дорівнює 8659 грн. 20 копійок : 50% = 4329 грн. 60 копійок. Відповідач не заперечував щодо такого розрахунку, тому суд приймає його до уваги. 6.4. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в сумі 4329 грн. 60 копійок. 6.5. Крім того, пунктом 4.17 договору Колективного договору визначено, що: - при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію уперше виплачувати основний одноразовий грошовий посібник відповідно до Додатка №8 в розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітків залежно від стажу роботи в галузі - …. понад 15 років п`ять середньомісячних заробітків; - у разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію при виникненні права на пенсію, але не пізніше за три місяці (без урахування тимчасової непрацездатності і терміну дії воєнного стану в Україні) виплачувати додатковий посібник за добросовісну працю на залізничному транспорті в наступних розмірах при стажі роботи в галузі - …. від 30 до 35 років для чоловіків три середньомісячні заробітки. 6.6. Позивач просить стягнути матеріальну допомогу при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 6-ти середньомісячних заробітків, загальний розмір яких за його розрахунком становить 313525 грн. 68 коп. 6.7. Разом з тим, відповідач зі вказаним розрахунком позивача не погоджується. За його розрахунком долученим до відзиву на позовну заяву сума вихідної допомоги в розмірі 6-ти середньомісячних заробітків (посадових окладів) складає 204374 грн. 76 коп. без відрахування обов`язкових зборів та податків. 6.8. Згідно з наданою відповідачем довідкою про середню зарплату за 2 місяці, середньомісячна заробітна плата позивача за листопад 2024 року, грудень 2024 року становить 34062 грн. 46 коп. (а.с. 57). А середньоденна заробітна плата (з розрахунку - листопад 2024 року, грудень 2024 року) складає 1575 грн. 14 коп. 6.9. Суд погоджується з розрахунком відповідача, оскільки дані, що в ньому містяться, відповідають матеріалам справи, він обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, під час розрахунку враховані всі виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, а також відмінусовані виплати, які не враховуються при розрахунку відповідно до п.4 розділу III вказаного Порядку №100. 6.10. Суд не погоджується з думкою представника позивача щодо розрахунку проведеного заробітної плати за грудень 2024 із врахуванням одноразового заохочення у сумі 10000 грн. (одноразове заохочення за виконання особливих завдань), оскільки пунктом 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). 6.11. З урахуванням наведеного на підставі Протоколу № 47 комісії по встановленню трудового стажу на залізничному транспорті та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з виходом [PERSON] на пенсію до стягнення підлягає невиплачена матеріальна допомога в розмірі 6 середньомісячних заробітків, сума якої становить 204374 грн. 56 коп. (34062 грн. 46 коп. х 6). 6.12. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за період з 06.01.2025 до дня ухвалення судового рішення, суд виходить з наступного. 6.13. Відповідно до статті 117 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3248-IV від 20 грудня 2005 року; в редакції Закону №2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 6.14. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як за період, встановлений частиною першою цієї статті. 6.15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 6.16. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. 6.17. За змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. 6.18. В даному випадку судом встановлено, що відповідач порушив строки виплати матеріальної допомоги позивачу. 6.19. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 6.20. Згідно з п.1 Порядку №100 цей нормативний акт застосовується, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. 6.21. В пункті 2 Порядку №100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 6.22. Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. 6.23. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 6.24. В цій справі позивача позбавлено права на отримання матеріальної допомоги при звільненні, як того передбачають положення статті 116 КЗпП України. Подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, що передували звільненню. 6.25. Як вже зазначалося вище, судом приймається до уваги розрахунок, здійснений відповідачем (а.с.58), а також довідку про середньоденну заробітну плату за 2 місяці (а.с. 57). Так, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням становила 1575 грн 14 коп. 6.26. Позивач звільнений із займаної посади на пенсію 06.01.2025 та за вимогами позовної заяви просив стягнути середній заробіток до дня ухвалення судового рішення, тобто 26.12.2025. 6.27. Проте, суд враховуючи положення статті 117 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законом №3248-IV від 20 грудня 2005 року; в редакції Закону №2352-IX від 01 липня 2022 року), де зазначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, приходить до висновку що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію позивача повинна бути розрахована з 06.01.2025 до 06.07.2025, тобто не більше як за шість місяців. 6.28. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі №489/6074/23 сформулювала правовий висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку під час звільнення шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. 6.29. Число робочих днів у періоді з 06.01.2025 до 06.07.2025, які мають бути оплачені за середнім заробітком - 130 робочих днів (з урахуванням ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів). 6.30. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.01.2025 до 06.07.2025, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 204 768 грн. 20 коп. (1575 грн. 14 коп. х 130 робочих днів), що не перевищує загального розміру невиплачених при звільненні працівнику сум. 6.31. Разом з цим, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку на 95%, висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України викладені у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 та встановлені судом обставини, зокрема щодо розміру невиплаченої у день звільнення суми, її співвідношення із розрахованим середнім заробітком, поведінку сторін, те, що заборгованість залишається непогашеною, позивач не допускав навмисно затягування в питанні виплати йому повної суми при звільненні, але зважаючи на наведені відповідачем доводи несвоєчасного розрахунку з відповідачем при звільненні через фінансові труднощі товариства, які суд вважає вагомими, а тому з метою забезпечення дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд робить висновок про зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача до 50% розрахованої судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у зв`язку з виходом позивача на пенсію, що становить 102384 грн. 10 коп. (204 768 грн. 20 коп. х 50%). 6.32. З врахуванням вимог частини 2 статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущено, оскільки відповідач не вручив йому письмового повідомлення про нараховані та не виплачені суми при звільненні. 6.33. Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню одноразова матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік в сумі 4 329 грн. 60 коп.; одноразовий грошовий посібник при звільненні працівника, у зв`язку з виходом на пенсію уперше в розмірі шести середньомісячних заробітків в сумі 204374 грн. 76 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію за період з 06 січня 2025 року по 06 липня 2025 року в сумі 102 384 грн. 10 коп. Всього: 311088 грн. 46 коп. 6.34. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3110 грн 88 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial