Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Вельможко А.І., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії померлого в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначає, що є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 15.05.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 13/2025, зареєстроване в реєстрі за № 261, на частку, яка складається з недоотриманої пенсії, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 19.02.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, а також із заявою з проханням надання їй довідки про розмір пенсії [PERSON] помісячно за період з 01.04.2022 по 31.10.2024. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.05.2025 № 8657-8900/В-02/8-0800/25 у наданні запитуваної інформації відмовлено. Зі слів нотаріуса стало відомо, що загальна сума недоотриманої пенсії становить 75360,00 грн, ця сума встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої відповідачем, тобто позивач вважає, що має право на отримання 1/2 частки, що становить 37680,00 грн. Але, відповідачем було виплачено лише 11960,00 грн. 26.06.2025 позивач звернулася із заявою до відповідача, з прохання виправити помилку. Листом від 10.07.2025 № 11764-11478/В-0800/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомлено, що виплата пенсії [PERSON] була призупинена з 01.05.2023 у зв`язку із тривалою неоплатою, а також зазначено, що нарахована та недоодержана пенсія [PERSON] була виплачена Позивачу на рахунок в червні поточного року на підставі заяви та доданих до неї документів від 19.05.2025. Отже, спірною є сума недоотриманої частини спадщини позивача в розмірі 37 680,00 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст.ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ч. 1 ст. 46, ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказує, що вона як спадкоємець за законом має право на отримання всієї суми недоотриманої спадкодавцем пенсії без будь-яких строкових обмежень. Тому, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] недоотриману суму пенсії у розмірі 37 680,00 грн та судові витрати. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 26.08.2025 відкрито провадження по вказаній справі, у порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк на подачу відзиву. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у Головного правління Пенсійного фонду України в Запорізькій області копію пенсійної справи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який помер [INFO] та довідку про розмір нарахованої [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , пенсії за період з 01.04.2022 по 31.10.2024 із зазначенням розмірів його пенсії щомісячно. Також, витребувано у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 13/25 від 07.03.2025, номер у спадковому реєстр 73762595, після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . 10.10.2025 ГУПФУ в Запорізькій області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує в повному обсязі проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Запорізькій області та отримував пенсію. Виплата пенсії [PERSON] призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. В подальшому, звернень від [PERSON] до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. Пенсія з 01.05.2023 по день смерті [PERSON] не нараховувалась. [PERSON] помер [INFO] . На запит приватного нотаріуса, щодо суми недоотриманої пенсії померлого [PERSON] , який помер [INFO] , відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 75360,00 грн., необхідно зазначити, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. Відповідач вказує, що частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Відповідно до пункту 1 статті 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії. Згідно з п. 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. [PERSON] з моменту припинення нарахування пенсії по день смерті, не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, розмір недоотриманої пенсії, враховуючи вимоги пункту 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 за період з 01.07.2022 по 01.05.2023 становить 11960,00 грн., недоотримана пенсія за період з 01.05.2023 по день смерті ( [INFO] ) відсутня, оскільки за вказаний період вона не нараховувалась. Звертає увагу суду, що недоодержана пенсія що залишилася після смерті [PERSON] у розмірі 11960,00 грн. нарахована та виплачена на банківський рахунок позивача, зазначений у заяві. За викладених обставин, вважає, що орган Пенсійний фонд діяв в межах своїх повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. На виконання ухвали суду від 26.09.2025, відповідачем подано до суду матеріали пенсійної справи. Щодо надання довідки про розмір нарахованої [PERSON] пенсії, надано довідку за період з 01.04.2022 по 01.05.2023. Також зазначено, що довідку за період з 01.05.2023 по 31.10.2024 надати неможливо, оскільки за вказаний період пенсію [PERSON] не нараховувалась. Посилаючись на викладене, відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. 14.10.2025 до суду від Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. надійшла копія спадкової справи № 13/2025, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 08.12.2025 закрито провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також, подано суду опис робіт, виконаних адвокатом, договір про надання правничої допомоги з розрахунком суми оплати та чек про оплату наданих послуг. Представник відповідача подала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що позивач по справі [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер у м. Горлівка, село Никитівський Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 11.02.2025 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У зв`язку зі смертю [PERSON] , відповідно до ст. 1220 ЦК України, відкрилась спадщина. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] та дружина [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] , 07.03.2025 спадкоємець першої черги [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 21.03.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області нотаріусу на її запит щодо недоотриманих грошових виплат [PERSON] , який помер [INFO] , було повідомлено, що не отримана пенсія за період з 01.07.2022 по 31.10.2024 складає 75 360,00 грн. 15.05.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] , [INFO] , та його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина на частки кожна, на яку видане це свідоцтво складається з: (однієї другої) частки недоотриманої пенсії, що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка належала спадкодавцю на підставі довідки № 70 від 21.02.2025 виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 21.03.2025, 0800-0402-8/27590. Свідоцтво про право на спадщину на (одну другу) частку указаного майна видано [PERSON] .. Свідоцтво про право на спадщину на іншу (одну другу) частку указаного майна ще не видано. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Запорізькій області та отримував пенсію по інвалідністю, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії [PERSON] не проводилась з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою. 09.06.2025 відповідачем на банківський рахунок позивача було виплачено недоотриману пенсію після смерті [PERSON] у розмірі 11 960,00 грн. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стверджує, що пенсія [PERSON] з 01.05.2023 по дату його смерті не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки пенсіонер не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат. Втім, припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 01.05.2023 нарахування і виплати [PERSON] пенсії суд вважає незаконним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави для припинення виплати пенсії. Таким підставами є: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Проте, визначених даною статтею обставин, у судовому засіданні не встановлено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій відповідача спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте, у судовому засіданні не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про наявність вини пенсіонера у неотриманні належної йому пенсії. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Приймаючи до уваги положення ст. 1227 ЦК України про те, що суми, зокрема, пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] мав право на нарахування та виплату пенсії незалежно від того, чи звертався пенсіонер до територіальних органів Пенсійного фонду України, за поновленням виплати пенсії, а тому позивач як спадкоємець померлого відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсії в порядку спадкування за законом, оскільки згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті батька прийняла спадщину та отримала свідоцтво на спадщину, до складу якої належить неотримана при житті спадкодавця пенсія, за позивачем необхідно визнати право власності на спадщину, яке не визнається відповідачем, згідно до положень ст. 392 ЦК України. Враховуючи те, що частка недоотриманої пенсії після смерті [PERSON] , який помер [INFO] становить 37 680,00 грн., а відповідачем на банківський рахунок [PERSON] 09.06.2025 вже було виплачено частину недоотриманої пенсії у розмірі 11 960,00 грн., то залишок недоотриманої частини пенсійних виплат, належних позивачу становить 25 720,00 грн ( частка від 75 360,00=37 680,00-11960,00 (розмір частково виплаченої пенсії)= 25 720,00 грн.), які слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] . Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України Про нотаріат є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано. Позивачем при зверненні до суду з застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 відповідно до Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., тому з урахуванням задоволення позовних вимог, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення витрат професійну правничу допомогу, суд зауважує наступне. Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). За висновками ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2025 між адвокатом Вельможко А.І., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 881 від 30.05.2011, з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено Договір № 353/2025 про надання правничої допомоги. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 вказаного Договору предметом договору є те, що Адвокат приймає на себе обов`язки надати правничу допомогу Клієнту у зв`язку з його звернення до суду з позовною заявою про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. Згідно п. 4.1 Договору, сума оплати правничої допомоги за позовною заявою Клієнта про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом наступне щодо 8 000,00 грн. за такий обсяг: консультація, збір документів, складання та направлення адвокатського запиту (за необхідності), правнича допомога пі час розгляду справи в суді першої інстанції, у тому числі, складання та направлення позовної заяви, отримання копії судового рішення, виконавчих листів у справі та направлення їх на виконання. Відповідно до опису (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України від 08.01.2026, станом на 08.01.2026 за договором про надання правничої допомог від 31.07.2025 № 353/2025 адвокатом виконано такий обсяг робіт (надано послуг з правничої допомоги): консультація, сканування документів; складання та направлення до суду позовної заяви [PERSON] про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, складання та направлення заяви про витребування доказів; участь у судовому засіданні 08.12.2025. Згідно чеку № 0_lg_0jNxIQ від 31.07.2025, [PERSON] здійснено оплату на рахунок адвоката Вельможко А.І. (ФОП) згідно договору про надання правничої допомог № 353/2025 від 31.07.2025 в сумі 7 000,00 грн. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн., а також беручи до уваги, що відповідачем до суду не подавалося відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, як це визначено частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України, як під час подання відзиву на позовну заяву, так і під розгляду справи по суті, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), відповідно до яких суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн., адже ці витрати є обґрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial