Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом представник АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 65357,39 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитни договори: 05.03.2020 р. - кредитний договір № 1001568650501, за яким [PERSON] видано кредит в сумі 13000 грн.; 16.04.2021 р. кредитний договір № 1001855463601, за яким позичальнику видано кредит в сумі 15778,59 грн.; 30.04.2021 р. кредитний договір № 1001864194601, за яким позичальнику видано кредит в сумі 25913,05 грн. Договори було підписано безпосередньо позичальником. За вказаними кредитними договорами позичальник повинен був повернути кредити, сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, однак, свого обов`язку відповідач не виконав, у зв`язку з чим, представник позивача вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Хаджибейсткого районного суду м. Одеси від 21.05.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Представник позивача АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, при поданні позову просив розглянути справу за його відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Судом встановлено, що 05.03.2020 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1001 5686 50501, відповідно до умов якого, Товариством було надано позичальнику позику у сумі 13000,00 грн. строком на 24 місяці тобто до 05.03.2022 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % на місяць; сплатою комісії з обслуговування кредиту. 16.04.2021 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1001 8554 63601, відповідно до умов якого, Товариством було надано позичальнику позику у сумі 15778,59 грн. строком на 12 місяців тобто до 16.04.2022 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % на місяць; сплатою комісії з обслуговування кредиту. 30.04.2021 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1001 8641 94601, відповідно до умов якого, Товариством було надано позичальнику позику у сумі 25913,05 грн. строком на 12 місяців тобто до 30.04.2022 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % на місяць; сплатою комісії з обслуговування кредиту. Щодо стягнення відсотків (процентів) за вказаними кредитними договорами суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Що стосується нарахованих банком відсотків, за кредитними договорами, то їх розрахунок здійснено в межах строку дії договору, відтак обґрунтованим нарахування відсотків, суд вважає в повному обсязі, які і підлягають до стягнення. Що стосується нарахованих банком комісій за обслуговування кредиту, за кредитними договорами, то їх розрахунок здійснено в межах строку дії договору, відтак обґрунтованим нарахування комісій, суд вважає в повному обсязі, які і підлягають до стягнення. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання кредиту №1001 5686 50501, що був укладений 05.03.2020 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] в сумі 13696,85 грн., яка складається з: 7470,5 грн. - заборгованість за кредитом; 1,95 грн. заборгованість за процентами (відсотками); 6224,4 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредиту. Договором про надання кредиту №1001 8554 63601, що був укладений 16.04.2021 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] в сумі 19550,78 грн., яка складається з: 15778,59 грн. - заборгованість за кредитом; 4,31 грн. заборгованість за процентами (відсотками); 3767,88 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредиту. Договором про надання кредиту №1001 8641 94601, що був укладений 30.04.2021 року між ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» та [PERSON] в сумі 32109,76 грн., яка складається з: 25913,05 грн. - заборгованість за кредитом; 8,61 грн. заборгованість за процентами (відсотками); 6188,04 грн. заборгованість за комісією з обслуговування кредиту. 11.09.2024 р. ТОВ АТ «Перший Україниський Міжнародний Банк» направив до [PERSON] Письмове повідомлення (Вимогу) про погашення кредитної заборгованості № КНО-44.2.2/555 від 09.09.2024 р. Таким чином, загальна сума коштів, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 65357 грн. 39 коп. (шістдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят сім грн. 39 коп). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної суми вимог, а саме у розмірі 936 гривень 13 копійок.

Outcome: approved