Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 30.11.2023 було укладено електронний Договір № 7326941 про надання споживчого кредиту. Позивач стверджує, що відповідно до умов договору відповідач отримав строком на 360 днів з 30.11.2023 по 24.11.2024 кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн зі сплатою визначених процентів за користування кредитом за стандартною ставкою 1,99%. У позові вказано, що кредитодавець свої зобов`язання за Договором щодо надання кредитних коштів виконав, однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконував. 25.07.2024 ТОВ "Авентус Україна" за плату відступило на користь позивача ТОВ "ФК "Фінтраст капітал", а позивач набув на підставі Договору факторингу права грошової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором № 7326941 від 30.11.2023. Позивач вказує, що станом на дату укладання Договору факторингу від 25.07.2024 у відповідача була наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 000,00 грн та за відсотками у розмірі 12 815,60 грн. Так як станом на дату укладання Договору факторингу від 25.07.2024 строк дії кредитного договору № 7326941 від 30.11.2023 не закінчився, то позивач додатково здійснив нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 17 133,90 грн за 123 дні. Позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості за тілом кредиту за процентами за весь строк кредитування складає 36 949,50 грн. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 36 949,50 грн, понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 07.05.2025 відкрито провадження в справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлено сторони та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Цією ж ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано від АТ КБ "Приватбанк" інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування 30.11.2023 коштів на цю платіжну картку у розмірі 7 000,00 грн. Відповідач був повідомленим про розгляд справи у передбаченому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610254169679. Додатково про розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд цієї справи з повідомленням (викликом) сторін відповідач до суду не подав. На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало витребувану інформацію. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, виданим 04.03.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ "Авентус Україна" зареєстровано як фінансову установу відповідно до Розпорядження Комісії від 28.02.2017 № 426. На підтвердження укладання електронного кредитного договору № 7326941 від 30.11.2023 позивач надав суду копію цього договору, згідно з яким 30.11.2023 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту (а.с. 13-21). За умовами цього спірного кредитного договору ТОВ "Авентус Україна" зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів під стандартну процентну ставку 1,99 % в день. Відповідач, укладаючи кредитний договір на вищевказаних умовах, підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підтвердження переказу відповідачу коштів за спірним кредитним договором, позивач надав суду лист з додатком ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 02.08.2024 № 653, згідно з яким 30.11.2023 було успішно перераховано кошти у розмірі 7 000,00 грн клієнту на маску картки [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 07.05.2025 АТ КБ "ПриватБанк" надало суду інформацію про те, що Банком емітовано картку [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на яку 30.11.2023 здійснено переказ коштів у розмірі 7 000,00 грн. Між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та позивачем, як фактором, 25.07.2024 було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 72-78). Згідно з п. 1.1 договору перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується відповідно до Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком 2. Акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді за договором факторингу № 25.07/24 -Ф було підписано 25.07.2024. У цьому Акті вказано, що клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до боржників у кількості 4088 (а.с. 79). З Витягу з реєстру боржників вбачається, що під № 3546 значиться [PERSON] , ІПН [NUMBER] , кредитний договір № 7326941, сума заборгованості за основною сумою боргу 7 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 12 815,60 грн (а.с. 38). Кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» склав картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за спірним кредитним договором № 7326941 від 30.11.2023. Із цього розрахунку вбачається, що відповідачу на кредит у розмірі 7 000,00 грн щодня в період з 30.11.2023 до 01.03.2024 нараховувалися відсотки за користування кредитом у розмірі 139,30 грн. Загальний розмір нарахованих відсотків за цей період складає 12 815,60 грн. Відповідач грошові кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості жодного разу не сплачував (а.с. 26-31). Позивач також надав розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором за 123 дні за період 25.07.2024 24.11.2024. На кредит у розмірі 7 000,00 грн щодня в указаний період позивач нараховував 1,99 % відсотки, а саме в сумі 139,30 грн. Загальний розмір нарахованих відсотків за цей період складає 17 133,90 грн. Відповідач грошові кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості жодного разу не сплачував. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] 30.11.2023 був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту № 7326941, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн на особисті потреби. Указаний кредитний договір є споживчим договором. У ньому сторони обумовили розмір кредиту 7 000,00 грн, строк кредитування 360 днів; щоденну процентну ставку 1,99 % в день. Кредитодавець з власної ініціативи припинив нараховувати проценти за користування кредитом з 02.03.2024, що є правом кредитодавця. Суд самостійно такі нарахування здійснювати не може. Відповідач підписав спірний кредитний договір, грошові кошти отримав, однак взяті на себе зобов`язання взагалі не виконував. Оскільки кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн були перераховані відповідачу та ним не повернені, то ці кошти необхідно стягнути з відповідача. Позивач довів факт переходу до нього від ТОВ "Авентус Україна" на підставі договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 прав кредитора за спірним кредитним договором № 7326941 від 30.11.2023. Вирішуючи питання щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає таке. За умовами спірного кредитного договору кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» щоденно нараховував відповідачу відсотки за ставкою 1,99% у період кредитування з 30.11.2023 до 01.03.2024. Хоча умовами договору строк кредитування був передбачений до 24.11.2024, однак кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» передав позивачу права вимоги за спірним кредитним договором 25.07.2024, а нараховувати відсотки припинив раніше, з 02.03.2024, що є правом кредитодавця. У період з 25.07.2024 до 24.11.2024 позивач також нарахував відповідачу відсотки за користування кредитом за ставком 1,99 % у розмірі 17 133,90 грн. Такий порядок нарахування повністю узгоджується з підписаними сторонами умовами спірного кредитного договору № 7326941 від 30.11.2023. Однак, суд враховує, що пунктом 5 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023, статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною 5, згідно з якою у кредиті для споживача максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом від 22.11.2023 № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 120м днем після набрання чинності Законом від 22.11.2023 № 3498-IX є 21 квітня 2024 року. Наступні 120 днів після набранні чинності Законом від 22.11.2023 № 3498-IX спливають 19 серпня 2024 року. Таким чином, у період до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки не має перевищувати 2,5 % в день, а з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року розмір процентів за користування кредитом повинен становити не більше 1,5 % на день, а з 20 серпня 2024 року розмір процентів за користування кредитом повинен становити не більше 1 % на день. Суд погоджується з процентами за ставкою 1,99 %, нарахованими кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» за період 30.11.2023-01.03.2024 у розмірі 12 815,60 грн. Ці відсотки необхідно стягнути з відповідача. Однак, позивач за період 25.07.2024 - 24.11.2024 нараховував відсотки у більшому розмірі, ніж це було дозволено законодавством. Суд не погоджується із законністю такого нарахування процентів за користування кредитом та здійснює перерахування, за яким нараховує такі відсотки: -за період з 25.07.2024 - 19.08.2024 - за ставкою 1,5 % у день, а саме 26 днів х 105,00 грн (1,5%) = 2 730,00 грн; -за період з 20.08.2024 до 24.11.2024 за ставкою 1 % у день, а саме 97 днів х 70,00 грн (1 %) = 2 730,00 грн. Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за весь період кредитування відповідача з 30.11.2023 до 24.11.2024 має складати 22 335,60 грн (12 815,60 грн + 2 730,00 грн + 2 730,00 грн). Ураховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача за спірним кредитним договором заборгованість у розмірі 29 335,60 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 22 335,60 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 36 949,50 грн, які судом задоволені частково у розмірі 29 335,60 грн, тобто на 79,39 %. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 923,14 грн. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн суд зазначає таке. На підтвердження понесених судових витрат у виді витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, заявку № 7720 від 11.03.2024 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, рахунок на оплату № 7720-10/04-2024 від 10.04.2025 до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 на суму 10 000,00 грн, копію Акта №7720 від 10.04.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з Договором №10/12-2024 від 10.12.2024, ордер адвоката Столітнього Михайла Миколайовича. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що представнику позивача зі статусом адвоката, який передбачає відповідну фахову підготовку, професійні знання, практичний досвід участі у судових засіданнях, об`єктивно потребувалось небагато часу на опрацювання матеріалів справи, з урахуванням предмета цього спору та предмета доказування - стягнення кредитної заборгованості. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved