Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 27.02.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» та укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] .У відповідності до п.п. 1.1. Договору купівлі-продажу майнових прав Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] . та оплатити Ціну в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 27.02.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» укладено Договір купівлі-продажу деривативу №79593-А/4. У відповідності до п.п. 2.1. Договору купівля-продажу деривативу Продавець зобов`язується передати Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Дериватив з наступними характеристиками: Форвардний контракт №79591-А/4 від 27.02.2019року; вид деривативу -з поставкою базового активу; форма існування документарна; продавець за Форвардним контрактом, код ЄДРПОУ Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові теремки», код ЄДРПОУ 40832467; дата укладення 27.02.2019 р.; базовий актив деривативу майнові права на квартиру [ADDRESS] ; строк дії форвардного контракту до повного виконання зобов`язань за договором купівля-продажу майнових прав, укладеного на підставі Форвардного контракту; строк виконання зобов`язань за деривативом до виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав, укладеного на підставі Форвардного контракту; дата реєстрації деривативу на товарній біржі 27.02.2019 року; кількість штук 1 (один). На виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав [PERSON] було сплачено на поточний рахунок ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» кошти в розмірі 106207,95 грн. Протягом всього часу з моменту укладання Договору купівлі-продажу майнових прав і на день подачі позовної заяви ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» не отримало відповідних дозвільних документів на будівництво проектного будинку [ADDRESS] . На виконання умов Договіру купівлі-продажу деривативу [PERSON] було сплачено на поточний рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» 246 074,36 грн. 24.04.2020 ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» здійснило повернення надлишково сплачених коштів в сумі 29 546,88 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів сплачених позивачкою на користь ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» становить 216 527,48 грн. Враховуючи те, що відповідачами вчинено істотне порушення Договорів, просить суд: розірвати Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25 від 27.02.2019, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки»; розірвати Договір купівлі-продажу деривативу №79593-А/4 від 27.02.2019, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 188482,71 грн.,з яких: 106 207,95 грн -сплачених на виконання Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25 від 27.02.2019; 38765,95 грн.- пені; 37 380,81 грн. - інфляційних втрат; 6128,05 грн.- 3% річних за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25 від 27.02.2019; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 305 229,54 грн., з яких: 216 527,48 грн.- сплачених на виконання Договору купівлі-продажу деривативу №79593-А/4 від 27.02.2019; 76208,72 грн.- інфляційних втрат, 12 493,34 грн.- 3% річних за Договором купівлі-продажу деривативу №79593-А/4 від 27.02.2019; стягнути з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. за неналежне виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25 від 27.02.2019; витрати на правову допомогу в сумі 17368,56 грн. покласти на ТОВ Житловий комплекс «Нові Теремки»; витрати на правову допомогу в сумі 22 231,44 грн. покласти на ТОВ «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН». Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.06.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2023 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2024 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року скасовано та справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, дану справу передано для розгляду судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.03.2024 позовну заяву прийнято до провадження судді Волчко А.Я., призначено підготовче судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 2335 від 28.11.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/8301/23та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.2024 справу прийнято до провадження судді Пінкевич Н.С., призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.03.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засідання представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзив подано не було. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до частини 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно дост. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 202 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно дост. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що 27.02.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» та укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25. За вказаним договором та у відповідності до умов Договору та ст. ст.6,656 Цивільного кодексу України, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] . та оплатити Ціну в порядку та на умовах, визначених цим Договором. На виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав [PERSON] було сплачено на поточний рахунок ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» кошти в розмірі 106207,95 грн. На підставі наведено, суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином виконала умови Договору належним чином. Проте в супереч умовам Договору Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС «НОВІ ТЕРЕМКИ» свої зобов`язання за договором не виконало: не передало у власність покупця майнові права на квартиру. Докази протилежного матеріали справи не містять. 27.02.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» укладено Договір купівлі-продажу деривативу №79593-А/4. У відповідності до п.п. 2.1. Договору купівля-продажу деривативу Продавець зобов`язується передати Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Дериватив з наступними характеристиками: Форвардний контракт №79591-А/4 від 27.02.2019року; вид деривативу -з поставкою базового активу; форма існування документарна; продавець за Форвардним контрактом, код ЄДРПОУ Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові теремки», код ЄДРПОУ 40832467; дата укладення 27.02.2019 р.; базовий актив деривативу майнові права на квартиру [ADDRESS] ; строк дії форвардного контракту до повного виконання зобов`язань за договором купівля-продажу майнових прав, укладеного на підставі Форвардного контракту; строк виконання зобов`язань за деривативом до виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав, укладеного на підставі Форвардного контракту; дата реєстрації деривативу на товарній біржі 27.02.2019 року; кількість штук 1 (один). На виконання умов Договіру купівлі-продажу деривативу [PERSON] було сплачено на поточний рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» 246 074,36 грн. 24.04.2020 ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» здійснило повернення надлишково сплачених коштів в сумі 29 546,88 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів сплачених позивачкою на користь ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» становить 216 527,48 грн. Згідно ч. 1ст. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст.525,526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. У відповідності до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У зв`язку з тим, що вищевикладені договори є взаємопов`язаними, укладені з метою купівлі-продажу в майбутньому нерухомого майна та діють до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав, а Продавець у порушення цивільного законодавства взяті на себе зобов`язання не виконав, а тому в силу вищезазначених положень ЦК України та положень Договору купівлі-продажу деривативу №79593-А/4 від 27.02.2019 та Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №52/ОЗ-25 від 27.02.2019 суд погоджується з позицією позивача, що означені договори підлягають розірванню. Так, згідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом. Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01.02.2013р. незалежно від виду укладених громадянами договорів на придбання нерухомості в споруджуваних будинках, їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт з будівництва житла. Тому, враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, Верховний суд вважає що до відносин з придбання громадянами житла в забудовника застосовуються положення ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним судом, зокрема, в постанові від 07.10.2020р. у справі № 755/3509/18. Укладені договори об`єднані між собою та відповідають ознакам споживчого договору, оскільки його предметом є набуття у власність товару (квартири), що використовується позивачем для власних потреб. Тож позивач є споживачем продукції, результатів будівельної діяльності відповідачів - об`єкту житлового будівництва, одиниці нерухомості, передачею якої забезпечувалось виконання зобов`язань згідно укладених договорів. До цих відносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до положень закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до п.2.4.Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, орієнтовний строк готовності Об`єкта будівництва до експлуатації -02 квартал 2021 року, тобто не пізніше 30.06.2021. Враховуючи те, що на момент подання позовної заяви Об`єкт будівництва в експлуатацію не введений та досі знаходиться на початковій стадії будівництва, то наявні підстави для нарахування пені Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3 % річних вважає їх арифметично вірними, а відтак позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню судом. Щодо моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що укладаючи договір позивач сплатив своєчасно кошти та розраховував отримати майно у власність, використовувати його за призначенням. Тривалий термін порушення - з 2021 року. Жодних підтверджень подальшого здійснення будівництва, встановлення інших дат завершення матеріали справи не містять. Оскільки відповідач грубо порушив свої зобов`язання, тому позовні вимоги в частині завдання моральної шкоди є обґрунтованими. При вирішенні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує подані сторонами докази та вважає, що до стягнення підлягає шкода в розмірі 50 000 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Outcome: approved