Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами №73598722 від 30.09.2021 та №102878259 від 29.09.2021 у розмірі 243850 грн, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 2926,20 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачем умов вказаного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте безпосередньо в позовній заяві просив розглянути справу за правила спрощеного позовного провадження (а.п.8). Відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але не надала відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.п.128). Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зі згоди позивача (а.п.8), суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до таких висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії Анкети-заяви на кредит №3598722 від 30 вересня 2021 року, відповідачка звернулася до кредитора про надання їй 5000,00 гривень, строком на 20 днів, зазначила дату повернення кредиту 20 жовтня 2021 року, суму до повернення 27000,00 гривень, комісію за надання кредиту 2000,00 гривень, яка повинна нараховуватися за ставкою 10 відсотків від суми кредиту за договором. Проценти за користування кредитом 5000,00 гривень, які нараховуватимуться за ставкою 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, вказавши свої реквізити, паспортні дані, місце проживання, номер телефону (а.п.87). Згідно з копією договору про споживчий кредит №3598722 від 30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 20 днів з 30 вересня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 20000,00 гривень. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20 жовтня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, складають 7000,00 гривень в грошовому виразі та 23,811 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 27000,00 гривень, комісія за надання кредиту: 2000,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 5000,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підписаний електронним підписом (а.п.23-25). Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту №3598722 вбачається, що відповідачка була ознайомлена з основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Порядком повернення кредиту (а.п.51-54). Крім того, відповідно до копії Анкети-заяви на кредит №102878259 від 29 вересня 2021 року вбачається, що відповідачка звернувся з проханням надати кредит у сумі 15000,00 гривень, строк кредиту 25 днів з 29 вересня 2021 року дата повернення 24 жовтня 2021 року , сума повернення 10350,00 гривень, комісія за надання кредиту 2850,00 гривень, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту за договором. Проценти за користування кредитом 7500,00 гривень, які нараховуються за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Залишила свої анкетні данні, місце проживання, телефон (а.п.16). Згідно з копією договору про споживчий кредит №102878259 від 29 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 25 днів з 29 вересня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 гривень. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24 жовтня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, складають 10350,00 гривень в грошовому виразі та 212,296 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25350,00 гривень. комісія за надання кредиту: 2850,00 гривень, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 7500,00 гривень, які нараховуються за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підписаний електронним підписом (а.п.11-13). Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту №102878259 з якого вбачається, що відповідачка була ознайомлена з основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Порядком повернення кредиту (а.п.15). Згідно з копії довідок генерального директора ТОВ «Мілоан» Вініченка О.В. , в яких зазначається, що відповідачці [PERSON] були направлені згідно укладених договорів №3598722 від 30 вересня 2021 року та №102878259 від 29 вересня 2021 року форми одноразових ідентифікаторів L81087 та V64744 на номер [NUMBER] (а.п.22, 92). Відповідно до копій квитанцій було підтверджено, що на картку [NUMBER] були перераховані грошові кошти 29 вересня 2021 року 15000 гривень згідно договору 102878259, та 30 вересня 2021 року 20000 гривень (а.п.26, 93). Згідно відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення згідно договору №3598722 борг мається на загальну суму 87000,00 гривень з яких 20000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 67000,00 гривень заборгованість по процентах (а.п.10); за договором №102878259 борг мається на суму 70350,00 гривень: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 гривень, заборгованість за процентами 52500,00 гривень, заборгованість по комісії 2850,00 гривень.(а.п.27). З копії договору факторингу №28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, ТОВ «Мілоан» як клієнт відступає фактору ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової ь до боржників за кредитними договорами і набуває право вимоги до них, в тому числі і за кредитним договором №3598722 (а.п.64-68). З копії акту приймання-передавання реєстру боржників за Договором Факторингу №28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, що ТОВ « Мілоан» як клієнт передав ТОВ «Вердикт капітал» реєстр боржників в кількості 3232 штук, після чого з урахуванням умов договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників (а.п.70-71). З копії реєстру боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28 грудня 2021 року, що ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердікт Капітал» реєстр боржників, в якому боржник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3598722, в розмірі 87000 грн, а саме: сума боргу 20000 гривень тіло кредиту, 67000,00 гривень заборгованість по процентам (а.п.75). Відповідно до копії договору факторингу №17-01/2022-54 від 17 січня 2022, що ТОВ «Мілоан» як клієнт відступає фактору ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами і набуває право вимоги до них, в тому числі і за кредитним договором №102878259 (а.п.53-54). З копії акту приймання-передавання реєстру боржників за Договором Факторингу №17-01/2022-54 від 17 січня 2022, що ТОВ « Мілоан» як клієнт передав ТОВ «Вердикт капітал» реєстр боржників, після чого з урахуванням умов договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників (а.п.54 зворот-55). З копії реєстру боржників до договору факторингу №17-01/2022 -54 від 17 січня 2022 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердікт Капітал» реєстр боржників, в якому боржник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №102878259, в сумі 70350 грн, а саме: 15000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 52500 гривень - заборгованість по процентам, 2850 гривень заборгованість за комісією (а.п.63). З копії договору факторингу №10-01/2023-79 від 10 січня 2023 року вбачається, що клієнт ТОВ «Вердикт Капітал» відступає фактору ТОВ «Коллект Центр» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами і набуває право вимоги до них, в тому числі за договорами № 102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021 (а.п.33-34). З копії акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором Факторингу №10-01/2023-79 від 10 січня 2023 року слід, що ТОВ «Вердикт Капітал» як клієнт передав ТОВ «Коллект Центр» реєстр боржників в кількості 207307 штук, після чого з урахуванням умов договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників (а.п.35). З копії реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3598722, в розмірі 145000 грн, а саме: сума боргу 20000 гривень тіло кредиту; 125000,00 гривень - заборгованість по процентам (а.п.49). З копії реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №102878259, в сумі 98850 грн, а саме: 15000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 81000 гривень - заборгованість по процентам, 2850 гривень заборгованість за комісією (а.п.50). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3598722, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, станом на 10.01.2023 становить 145000 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 20000 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 67000,00 грн (а.п.28). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №102878259, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, станом на 10.01.2023 становить 98850 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 15000 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 81000,00 грн; 2850 гривень заборгованість за комісією (а.п.29). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Суд відхиляє доводи відповідача про необізнаність останньої про договірні відносини та не підписання нею кредитного договору, оскільки ці доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або лише цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном та паролем, формується електронний документ, у якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт продавця за допомогою логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету договір між сторонами не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року 234/7159/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20087, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.. Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. З наданих доказів встановлено, що електронні споживчі договори № 102878259 від 29.09.2021 та №3598722 від 30.09.2021, були укладені в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця ТОВ «Мілоан». Відповідачка, використовуючи номер телефону [NUMBER] отримала від ТОВ «Мілоан» одноразові ідентифікатори V64744 та L81087, зайшла у особистий кабінет, ознайомився з інформацією про доступні продукти товариства, отримав інформацію про обрані умови кредиту, та підписала їх одноразовими ідентифікаторами. Одноразові ідентифікатори направлялися відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її зазначений мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації на сайті. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим,що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор-банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Отже, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Суд бере до уваги, що доказів на підтвердження того, що вищевказані Договори факторингу, скасовані, відповідачем не надано. Таким чином, право грошової вимоги до відповідачки на даний час має ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». З матеріалів справи вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам по кредитному договору в повному обсязі не сплачена, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. З приводу нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, викладено наступні висновки: Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки. Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає." З огляду на матеріали справи, договору про споживчий кредит №3598722 від 30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 20 днів з 30 вересня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 20000,00 гривень. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20 жовтня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, складають 7000,00 гривень в грошовому виразі та 23,811 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 27000,00 гривень. комісія за надання кредиту: 2000,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 5000,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; всі інші умови викладені у Правилах, які є невід`ємною частиною договору. Крім того, відповідно до договору про споживчий кредит №102878259 від 29 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , згідно якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 25 днів з 29 вересня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 гривень. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24 жовтня 2021 року. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії, складають 10350,00 гривень в грошовому виразі та 212,296 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25350,00 гривень. комісія за надання кредиту: 2850,00 гривень, яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 7500,00 гривень, які нараховуються за ставкою 2 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, всі інші умови викладені у Правилах, які є невід`ємною частиною договору. До позову позивачем додано роздруківку Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021). При цьому, матеріали справи не містять в собі підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021), за даними умовами розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заявку-анкету, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо нарахування відсотків за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання, включно та по день фактичного повернення, включно, виходячи із максимальної відсоткової ставки (розділ 6. Правил, «Повернення заборгованості, пролонгація (продовження) строку кредитування та зміна умов договору»). Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позикодавця, яка може вносити і вносить відповідні зміни у зазначені Правила. У зв`язку із наведеним, Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021), які наявні у матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 вересня 2021 року та 30 вересня 2021 року. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом. Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору, у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 2.3.1.1) про продовження строку користування кредитом за згодою позичальника, яку має право погодити позикодавець; беручи до уваги нечіткість умов пункту 2.3.1.2 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника; враховуючи положення статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад вказаних термінів, які були визначено у пункті 1.3 договорів про надання фінансових послуг за договорами №102878259 та №3598722. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні. В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути відсотки за користування кредитами за період з дати укладення договорів, а саме за кредитним договором №3598722 від 30.09.2021 до 20.10.2021 в розмірі 27000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 20000,00 гривень, заборгованість за процентами 5000,00 гривень, заборгованість по комісії 2000,00 гривень та кредитним договором №102878259 від 29 вересня 2021 року до 24.10.2021 в розмірі 25350 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 гривень, заборгованість за процентами 7500,00 гривень, заборгованість по комісії 2850,00 гривень. Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача, становить 52350 грн (27000 грн+25350 грн). При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2926,20 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2926,20 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (21,5%, що становить 629 грн 13 к). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прейскурант послуг даного адвокатського об`єднання; заявка на надання юридичної допомоги та Витяг з акту, згідно з якими загальна вартість правничої допомоги становить 25 000,00 грн. та складається з надання усної консультації в сумі 4000,00 грн., підготовка пропозицій - 6000 грн, та складення позовної заяви в сумі 15 000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Відповідач у відзиві вважає їх неспівмірними та такими, що не підлягають стягненню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат має бути стягнений, але у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, та оскільки позов задоволено на 21,5 %, тому судові витрати з правничої допомоги в розмірі 5375 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6, 204-205, 207, 512, 514, 516, 526, 530, 610, 612, 625-629, 634, 638-630, 642, 1049, 1050, 1054, 1083 ЦК України,

Outcome: partial