Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 11 січня 2019 року між сторонами зареєстровано шлюб. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивачем зазначається, що з 11 липня 2025 року позивач та відповідачка не проживають. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає (вони втратили почуття взаємної любові та поваги, тому вважає подальше сімейне життя неможливим.) У подальшому не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачкою і бажає розірвати шлюб, укладений між ними. Спору щодо поділу спільного майна сумісного майна подружжя немає. На примирення та збереження шлюбу з відповідачкою не згідний. Враховуючи наведене, просить суд про розірвання шлюбу з відповідачкою. 21.11.2025 року відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що ознайомившись з позовною заявою проти заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивач не повідомив суд, що 11 липня 2025 року його було переведено з м. Івано-Франківськ до м. Білгород-Дністровський Одеської області на іншу посаду. Після переведення вона разом із їхньою донькою у серпні 2025 року перебувала у Позивача за місцем служби та проживання у м. Білгород-Дністровський. Сімейні відносини, спілкування та підтримка залишались постійними. Зв`язок з позивачем підтримувала телефонним та іншим засобами зв`язку. Підтвердженням, що в серпні 2025 року вони провели разом є її рапорт на відпустку. У рапорті вона чітко зазначила місце, куди направляється на відпочинок. Переїзд на постійне проживання до Позивача був неможливим з об`єктивних причин, оскільки вона проходить військову службу на посаді стрільця-зенітника ракетного взводу військової частини [NUMBER] , а також з огляду на те, що її мати у м. Івано-Франківську забезпечує необхідний догляд та допомогу у вихованні їхньої малолітньої доньки. До моменту отримання копії позову та ухвали про відкриття провадження у справі №344/19603/25 вона не була поінформована Позивачем про намір розірвати шлюб чи про відсутність бажання продовжувати сімейні відносини. Також відповідачкою зазначається, що у шлюбі народилася їхня спільна дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Також, під час служби у Івано-Франківській квартирно-експлуатаційній частині (району) Позивач звернувся до частини з рапортом про потребу у службовому житлі для проживання сім`ї, у складі: позивача, її як дружини, та їхньої спільної дитини, її дитини від першого шлюбу. Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина (району) наддала Позивачу трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають разом із їхньою донькою. Пізніше позивач звернувся до частини з проханням про виділення службової квартири для передачі у власність, де він проживає із сім`єю, тобто з відповідачкою, їхньою спільною дитиною та її дитиною від першого шлюбу, які всі зареєстровані в цій службовій квартирі. Саме з урахуванням складу сім`ї позивачу у 2025 році було надано дозвіл на приватизацію трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають разом із їхньою донькою. Проте станом на день подання позову Позивач умисно не зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав, хоча всі підстави та документи для реєстрації наявні. З огляду на те, що Позивач звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження, існує загроза, що після розірвання шлюбу він зареєструє право власності виключно на себе, усунувши відповідачку та дитину від житлових прав, набутих у зв`язку з його військовою службою та складом сім`ї. Квартира була надана саме для сім`ї, а не для особистого користування Позивача. Оскільки право власності не зареєстровано, це унеможливлює її право: подати зустрічний позов про поділ майна подружжя, або звернутися з окремим позовом про поділ майна, набутого у шлюбі. Такі дії Позивача мають ознаки намірів обійти її та дитячі майнові права. Просить суд відмовити у задоволенні позову про розірвання шлюбу, у зв`язку з порушенням прав та інтересів малолітньої дитини. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно, Серія [NUMBER] від 10.08.2022 року сторони зареєстрували шлюб 11.01.2019 року у Луганському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №12. З копії свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] від 04.06.2019 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач [PERSON] не бажає зберігати подружні відносини із [PERSON] . У свою чергу, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Суд вважає, що визначальним в даному випадку є вільна згода на побудову та підтримання сімейних відносин. Виходячи з обставин встановлених судом, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, її збереження не можливо. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. В той же час, обставини, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки права відповідача та дітей на житло забезпечуються відповідними нормами діючого законодавства. Належних доказів про підтримання сімейних стосунків та можливість їх збереження відповідачем не надано. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved