Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

1.05.09.2025 року до суду з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 462 614,39 грн від суми заборгованості за кредитними договорами . 2.Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач по ланцюгу факторів отримав право вимоги до відповідачів за основним зобов`язанням, розмір якого визначено рішенням суду. Оскільки відповідачі не погасили наявну заборгованість та продовжують користуватися коштами первісного кредитора, позивач звернувся з цим позовом до суду в порядку ст. 625 ЦК України з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат із суми заборгованості. Заяви ( клопотання) учасників справи 3.У судове засідання, 06.01.2026, відповідачі, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. 4.Представник позивача позов просив задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Інші процесуальні дії у справі 5.Ухвалою суду від 22.09.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 6.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи 7.Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.09.2011 у справі № 2-485/11 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11292042000 від 31.01.2008 року у сумі 379 178 грн. та за кредитним договором №11354035000 від 02.06.2008 року у сумі 700 573,05 грн. судові витрати. 8.08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитними договорами №11292042000 від 31.01.2008 та №11354035000 від 02.06.2008. 9.13.05.2020 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладений договір № 2245/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим №682, відповідно до якого фактор отримав право вимоги до відповідачів за кредитними договорами №11292042000 від 31.01.2008 та №11354035000 від 02.06.2008. Мотиви прийнятого рішення 10.Так, основними засадами (принципами) судочинства, визначеними ч. 3 ст. 2 ЦПК України є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність судового розгляду справи. 11.Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 12.Виходячи з принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). 13.З цього приводу суд зазначає, що факт надання/отримання кредиту, оплати за кредитом, період нарахування та сплати процентів, неустойки, комісій тощо - є предметом доказування у справах цієї категорії. У разі передачі права вимоги від клієнта до фактора, окрім означеного, підлягають доказуванню обставини фактичної передачі права вимоги позивачу відносно відповідача, обсяг передачі таких прав, та підтвердження цього факту належними доказами, зокрема договором факторингу, актом приймання-передачі до нього прав вимоги, реєстру боржників та здійснення оплати фактором клієнту за цим договором. 14.Як установлено судом, позивачем не надано до суду договір факторингу від 08.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». 15.З наданого договору № 2245/К від 13.05.2020 про відступлення прав вимоги не вбачається, що Позивач отримав право вимоги до відповідачів за кредитними договорами №11292042000 від 31.01.2008 та №11354035000 від 02.06.2008. 16.Відтак позивачем не підтверджено факт укладення цього договору факторингу, обсяг права вимоги, яке відчужувалося за ним відносно відповідачів (чи входили до нього виплати в порядку ст. 625 ЦК України, чи тільки визначена за рішенням суду заборгованість), чи здійснювалася оплата за цим договором. 17.Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). 18.Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). 19.Отже договір факторингу є оплатним. Ціна продажу права вимоги є істотною умовою будь-якого договору факторингу. Отже надання документів, які підтверджували б оплату за договором факторингу, є обов`язковим у справах цієї категорії. Інше нівелювало б саму суть договору факторингу як оплатного договору. 20.З урахуванням викладеного, суд, виявивши відсутність достатніх доказів на підтвердження факту передачі права вимоги в одній із ланок ланцюга факторів, кваліфікує подальше відчуження права вимоги як вчинене за межами правосуб`єктності. 21.Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 22.Крім того, суд зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження існування розміру заборгованості на яку нараховують штрафні санкції станом на дату звернення до суду з даним позовом. 23.При цьому, суд не приймає до уваги довідку, що видана ТОВ «Укрдебт плюс» за вих. №205/2425605/1/2/205 від 07.08.2025 року, оскільки така видана самим же позивачем та відображає відомості станом на 23 лютого 2022 року та тільки щодо боржника [PERSON] . Відомостей щодо іншого боржника - [PERSON] на теперішній час позивачем не надано суду. 24.Також, у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду виснувала, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». 25.З долучених до матеріалів справи доказів слідує, що первісним кредитором вичерпано судові засоби захисту свого права, а отже воно не може бути захищене у судовому порядку. Вказане свідчить про те, що правовідносини між сторонами трансформувались у натуральне зобов`язання, що унеможливлює застосування положень статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. 26.

Outcome: dismissed