Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 24.04.2009 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2025 року розірвано. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . З часу розірвання шлюбу дитина проживала з відповідачкою. За час проживання з нею дитина повідомляла, що її ображають та застосовують фізичне насильство. В середині січня 2025 року відповідачка виїхала за межі України і з того часу дочка проживає з ним. Через психологічні травми, завдані відповідачкою та її родичами дитині, він звертався до лікаря психіатра і дитина проходила необхідне лікування. Вони з відповідачкою не дійшли спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини, тому він змушений вирішувати це питання в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково повідомив, що позивач на час розгляду справи перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, однак він у повній мірі забезпечує дитину усім необхідним, а дитиною кожного дня піклується його мати. Наголосив, що визначення місця проживання дитини з позивачем не дає для останнього підстав для звільнення з військової служби, однак відсутність юридичного визначення місця проживання дитини з ним породжує для дитини відчуття страху, що мати у будь-який час може її забрати до себе. Просить позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні вимоги позову визнала частково, не заперечила проти того, щоб дитина фактично проживала за місцем реєстрації батька, однак заперечила проти визначення судом місця проживання дитини з ним. Вказала, що вона не заперечує, щоб її дитина проживала у будинку позивача виключно через те, що вона більшість часу проводить за межами території України, оскільки працює у Польщі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у поданій заяві клопотала проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2009 року. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Однак сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2025 року шлюб між ними розірвано. Питання про визначення місця проживання дитини судом не вирішувалося. У добровільному прядку питання щодо визначення місця проживання дитини сторони не вирішили. Рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №75 від 20.10.2025 року затверджено висновок про визначення місця проживання дитини, яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . У цьому ж висновку констатовано, що у помешканні на [ADDRESS] , створені належні умови проживання дитини, є необхідні меблі, побутова техніка, дитина повністю забезпечена продуктами харчування, одягом. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що бажає жити з батьком, оскільки під час проживання з матір`ю отримувала психологічний тиск з її боку та з боку її родичів. Наголосила, що з матір`ю, а особливо з її родичами у неї склалися напружені відносини, а тому вона категорично заперечує перехід проживати до будинку матері. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, думку дитини щодо визначення її місця проживання, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком буде відповідати інтересам дитини. Отже позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.141, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved