Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

28.10.2025 ТОВ «КОШЕЛЬОК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3182011138-365238 від 08.06.2021 у розмірі 16 935 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2021 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 3182011138-365238 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 5 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в загальній сумі 16 935 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за кредитом, 11 935 грн. заборгованість за процентами. Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області Колодяжного А.О. від 04.11.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. Відповідач копію ухвали отримав, але у визначений строк своїм правом надати відзив не скористався, із заявами чи клопотаннями до суду також не звертався. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 23.12.2025 справу передано на розгляд судді Усенко Л.М. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, яка не була вручена відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою. У відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 08.06.2021 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику № 3182011138-365238, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 10 зворот-13). Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 грн зі строком користування кредитом 22 доби (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця. Строк лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці. Датою повернення кредиту, так само і датою сплати процентів, є дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1,85% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 3.1, 3.5 договору). Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) за кредитом та вартості усіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням та укладенням даного договору за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, становить 7 139 грн або 143% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 2 139 грн або 43% від суми кредиту (п. 3.4 договору). У випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом, встановлений п. 2.1 договору або додатковими угодами, строк - продовжується на весь період користування кредитом. При цьому, у випадку, якщо встановлена п. 3.4 договору, процентна ставка менша ніж 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п. 3.4 скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту (п. 3.5 договору). Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду і з наступного дня після закінчення лояльного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти із розрахунку 730% річних, що становить 2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. В свою чергу позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в п. 2.1 договору (п. 2.3 договору). 08.06.2021 згідно договору № 3182011138-365238 відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 5 000 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом АТ «Універсал банк» від 21.11.2025 та рухом коштів по вказаній карті (а.с. 55, 57) Згідно детального розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у позику № 3182011138-365238, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08.06.2021, заборгованість відповідача складає 16 935 грн., з яких: 5 000 грн заборгованість за кредитом, 2 035 грн заборгованість за процентами в межах лояльного періоду, 9 900 грн заборгованість за процентами за продовжений строк користування позикою (а.с. 15-16). Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором позики в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК України ). За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та відповідачем укладений договір про надання коштів у позику № 3182011138-365238 від 08.06.2021, на підставі якого відповідачем 08.06.2021 були отримані кредитні кошти в розмірі 5 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування позикою, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі, і він користувався кредитними коштами, однак, в порушення умов договору, допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 16 935 грн., з яких: 5 000 грн заборгованість за кредитом, 2 035 грн заборгованість за процентами в межах лояльного періоду, 9 900 грн заборгованість за процентами за продовжений строк користування позикою. Разом з тим, враховуючи умови укладеного між сторонами договору, позивач безпідставно нарахував відповідачу відсотки за користування позикою (кредитом) протягом продовженого на 90 днів строку кредитування, тобто після закінчення лояльного періоду, за процентною ставкою 2,2%, оскільки умовами договору, а саме п. 3.8 договору, визначено, що після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти із розрахунку 730% річних, що становить 2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Таким чином, розмір процентів, які має сплатити позичальник за користування позикою після закінчення лояльного періоду складає 9 000 грн, виходячи із розрахунку: 5 000 грн. х 2% х 90 днів = 9 360 грн. Відповідно загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 16 035 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за кредитом, 2 035 грн заборгованість за процентами в межах лояльного періоду, 9 000 грн заборгованість за процентами за продовжений строк користування позикою, які і підлягають стягненню з відповідача. При цьому, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (16035х100:16935 = 94,69%, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2 293,77 грн судових витрат по оплаті судового збору (2422,40 х 94,69 : 100 = 2293,77) Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Велика Палата Верховного Суду у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано витяг з договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 (а.с. 35), додатком до якого є перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги (а.с. 36). З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 10 000 грн. Надаючи оцінку наданим стороною позивача доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та запереченням сторони відповідача щодо неспівмірності заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, суд враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Водночас, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial