Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи яку зазначив, що 28.02.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася дитина [PERSON] . 04.05.2016 рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/870/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 10.06.2016 позивач надав згоду [PERSON] на тимчасовий вивіз дитини до російської федерації. У згоді зазначено, що виїзд дитини за кордон дозволяється лише по 25.06.2016. В свою чергу, мати дитини після 25.06.2016 відмовилася повертати малолітнього [PERSON] на територію України. У зв`язку з зазначеним вище, позивач був вимушений ініціювати процес повернення дитини на територію України в суді Держави агресора у відповідності до Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. 19.03.2018 рішенням № 2-403/2016 Центрального районного суду м. Новосибірська вирішено негайно повернути Дитину в місце її постійного проживання на територію України. Також рішенням суду зобов`язано [PERSON] протягом тижня передати дитину батьку - [PERSON] . Починаючи з 2018 року дитина постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються позивачем самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини він вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, тож вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.09.2025 від відповідачки на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та надано відповідачкою відповіді на ряд питань позивача щодо проживання та утримання їх дитини, заява датована 04.09.2025. 09.10.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити та врахувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та її поведінку відносно дитини, а саме вивезення до рф, відсутність спілкування та інтересу до виховання. Відповідачка до суду не з`явилась про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи до суду не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами, просили при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] підтримують в повному обсязі, проти позову не заперечують. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, а також дослідивши матеріали, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомивши дату його проголошення. Судом встановлено, що 28.02.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.02.2009. [INFO] у подружжя народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2009. 04.05.2016 рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/870/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 19.03.2018 рішенням № 2-403/2016 Центрального районного суду м. Новосибірська вирішено негайно повернути Дитину в місце її постійного проживання на територію України. Також рішенням суду зобов`язано [PERSON] протягом тижня передати Дитину батьку - [PERSON] . Починаючи з 2018 року дитина постійно проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади Київської територіальної громади від 07.04.2023 № 2023/002845733. Відповідно до відповіді наданої ФК «СТОЛИЧНИЙ» вих. № 2303 від 23.03.2023, вбачається, що дитина займається футболом, влаштував в спортивний клуб саме батько, мати не цікавиться успіхами дитини в ФК «СТОЛИЧНИЙ», жодних організаційних питань з нею не вирішувалося, починаючи з 2018 року вона жодного разу не привела та не забрала дитину зі спортивного клубу. Відповідно до довідки від 20.03.2023 № 05-03/102, виданої спеціалізованою школою № 7 імені М.Т. Рильського м. Києва зазначено, що [PERSON] , дійсно навчається у 7-В класі спеціалізованої школи № 7 ім. М.Т. Рильського м. Києва. За період навчання [PERSON] в навчальному закладі, мати дитини, [PERSON] , до школи, не з`являлася, з вчителями не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала та успіхами сина не цікавилась. Систематично відвідує батьківські збори, комунікує зі вчителями та займається вихованням сина виключно батько. Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються позивачем самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Окрім, вищевикладених обставин, факт ухилення від неналежного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачкою відносно свого неповнолітнього сина підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] . Судом витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) інформацію про дати перетинання громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , державного кордону України, а саме виїзду та в`їзду, в якому пункті пропуску, в період з 08.11.2017 по 24.07.2025. Відповідно до листа № 19/74908-25-Вих від 18.09.2025, який надійшов на адресу суду від Державної прикордонної служби України зазначено, що [PERSON] , [INFO] , 24.03.2025 о 13 год. 39 хв. перетнула державний кордон (виїзд за межі України) через державний пункт пропуску «Устилуг». Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.118-121). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 3 статті 155 СК України, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Дослідивши докази на предмет їх належності і допустимості суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як в ході судового розгляду не було встановлено наявності жодних нереалізованих намірів батька в інтересах дитини, що він не зміг реалізувати без позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Надані позивачем докази тільки підтверджують характер та спосіб його участі у вихованні дитини проте, не доводять факт злісного нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Заява [PERSON] про визнання позову щодо позбавлення її батьківських прав, яка подана до суду 04.09.2025 поштовим зв`язком з місця своєї реєстрації, в якій відповідач погоджувалась з позовом, не можуть слугувати безумовною підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини. Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме її ухилення від виконання обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] .

Outcome: dismissed