Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-01 00:00:00

Адвокат Кіцану А.Л. в інтересах [PERSON] 02.07.2025 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» (надалі ТзОВ «ГТС Рітейл Галичина»), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 43 032 грн. 01 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2025 року по день ухвалення судового рішення, з розрахунку 8 683,04 грн. за кожен календарний місяць заборгованості, а також компенсацію за невикористані дві відпустки в розмірі 17366,08 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що у період з 01 вересня 2022 року по 29 квітня 2025 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ «ГТС Рітейл Галичина» та був звільнений за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, відповідач не здійснив виплату належних працівникові коштів в день звільнення, а також на даний час. Згідно із випискою із банківського рахунку в АТ «Сенс Банк», клієнтом якого є позивач, відображено останнє надходження заробітної плати «заробітна плата за листопад 2024 року в сумі 7 581,69 грн., яке здійснено 03 січня 2025 року. У подальшому жодних виплат від відповідача на розрахунковий рахунок позивача не надходило. Також, згідно даних, зазначених в електронному кабінеті платника податків, позивач дізнався, що нарахування заробітної плати за березень 2025 року не здійснено. Вказав, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок із позивачем при звільненні, у тому числі не провів його на даний час, із нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено вимогами статті 117 КЗпП України, за період з 29 квітня 2025 року по день ухвалення судового рішення, з розрахунку 8 683,04 грн. за кожен календарний місяць заборгованості. Також, просить стягнути із відповідача на свою користь компенсацію за невикористані дві відпустки у розмірі 17366,08 грн., із розрахунку 2 відпустки х на 8683,04 - середня заробітна плата позивача. Ухвалою суду від 23 липня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзиву на позов не подавав. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Кіцану А.Л. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник Товариства з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив [PERSON] із 01 вересня 2022 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» та був звільнений з посади оператора заправних станцій 29 квітня 2025 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки, а також копією наказу директора ТОВ «ГТС Рітейл Галичина» №9-к від 29.04.2025 року «Про звільнення з роботи [PERSON] ». Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 04.06.2025, [PERSON] Товариством з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» нараховано заробітну плату у таких розмірах : - 9 665,93 грн. за грудень 2024 року, - 8 000,00 за січень 2025 року; - 8 000,00 грн. за лютий 2025 року, - 9 366,08 грн. за квітень 2025 року. Відомості про нарахування заробітної плати [PERSON] за березень 2025 року матеріали справи не містять. Як встановлено судом на підставі тверджень позивача, на даний час, вказана сума нарахувань по заробітній платі та інших виплат [PERSON] відповідачем не виплачено, заборгованість по вказаних сумах, які належали йому до виплати у день звільнення роботодавцем не погашено. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та ч. 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Частиною 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч. 5 ст. 97 КЗпП України. За ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, враховуючи наведене, суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] до ТзОВ «ГТС Рітейл Галичина» у частині його вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також інших виплат, що належали йому при звільненні, підлягають до часткового задоволення, в розмірі 35 032 (тридцять п`ять тисяч тридцять дві) грн. 01 коп. При цьому, суд вважає, що вимога про стягнення заробітної плати із відповідача за березень 2025 року у розмірі 8000 грн. не підлягає до задоволення, оскільки доказів про її нарахування відповідачем [PERSON] суду не надано. Відтак, підстав стягувати не нараховану заробітну плату працівнику у суду, відсутні. Щодо позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних виплат при звільненні, суд зазначає наступне Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Позивач у своїх вимогах просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29 квітня 2025 року по день ухвалення судового рішення. Однак, згідно вказаної законодавчої норми, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з наступного дня після звільнення, а саме 30 квітня 2025 року по 30 жовтня 2025 року, тобто за шість місяців. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Останніми двома місяцями для обрахування середнього заробітку є квітень 2025 року та лютий 2025 року. Відповідно заробітна плата позивача за квітень 2025 року та лютий 2025 року склала 17 366,08 грн. (9 366,08 + 8 000,00). У квітні 2025 року було 22 робочих дні (при 5-денному тижні); у лютому 2025 року - 20 робочих днів, що підтверджується виробничими календарями для 2025 року, де враховано воєнний стан. Отже, загальна кількість робочих днів за останні два місяці складає 42. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за цей період перед звільненням складає 413,48 грн. (17 366,08 /42). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені обраховується не більше як за шість місяців. Загальна кількість робочих днів з 30 квітня 2025 року по 30 жовтня 2025 року 130 робочих днів (22 у травні, 21 у червні, 23 у липні, 21 у серпні, 22 у вересні та 23 в жовтні) за умови 5-денного робочого тижня. Тому, загальна сума компенсації складає 413,48 х 130 день = 53 752,15 грн. середнього заробітку за весь час затримки. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 30.04.2025 по 30.10.2025 року включно складає 53 752,15 грн. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Крім того, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки потрібно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою ВС у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (Постанова ВП ВС від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23). Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (постанова ВС у справі № 191/2910/21 від 18 лютого 2025 року). Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 35 032,01 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, та яка на час винесення рішення не погашена, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000,00 грн. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податку (обов`язкового платежу) із належної працівникові відповідно до умов трудового договору (закону) винагороди (заробітної плати) знаходяться у площині податкових, а не трудових відносин, а тому суд при вирішенні спору про стягнення винагороди (заробітної плати) не вирішує питання про належні до сплати податки (обов`язкові платежі). За таких обставин, суд приходить до висновку, що із Товариства з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача компенсації за невикористані дві відпустки у розмірі 17366,08 грн., із розрахунку: 2 відпустки х 8683,04 грн. не підлягають до задоволення, оскільки доказів про те, що позивачем під час трудових відносин із відповідачем не використано зазначену кількість днів відпустки, суду не надано. Відтак, суд оцінивши та дослідивши докази, а також у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою діяльністю «ГТС Рітейл Галичина» про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача у користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 35 032,01 грн., із відрахуванням податків та інших встановлених законодавством обов`язкових платежів, а також 10 000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як відповідальність роботодавця. При цьому, доказів, які б спростовували твердження позивача, відповідачем не надано. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 211,20 грн. (за вимогу про стягнення середнього заробітку) сплачених [PERSON] при зверненні із позовом в суд, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за вимогу про стягнення не виплаченої заробітної плати). На підставі викладеного та

Outcome: partial