Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № 00-9775652 від 16.05.2024 року в розмірі 18913,60 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 16.05.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9775652, що підписаний в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання вимог вказаного Закону відповідач зареєструвався на сайті первісного кредитодавця ТзОВ «Макс Кредит», пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, йому було надано одноразовий ідентифікатор 37241. Кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 8000,00 грн. на картку позичальника № [NUMBER] . Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, що створило заборгованість у розмірі 18913,60 грн., яка складається з наступного: 8800,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10113,60 грн. - заборгованість за відсотками. 25.11.2024 року ТзОВ «Макс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, згідно умов якого ТзОВ «Макс Кредит» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9775652 від 16.05.2024 року. Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18913,60 грн. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.Витребувано у АТ КБ «Приват Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. 02.12.2025 до суду надійшла витребувана інформація. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 даного Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, 16.05.2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9775652, що підписаний в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 8000,00 грн. на картку позичальника № [NUMBER] , загальний строк кредиту складає 360 календарних днів (до 11.05.2025 року). Згідно 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. 1.5.1. Стандартна процента ставка складає 1,47% (один цілих 47 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору Як вбачається з інформаційної довідки ТзОВ «Платежі онлайн» № 1106/12 від 18.12.2024 року 16.05.2024 року на банківську картку № [NUMBER] було перераховано 8 000,00 грн. кредитних коштів згідно кредитного договору № 00-9775652, що також підтверджується інформацією наданою АТ КБ «Приват Банк». Відповідно до детального рахунка заборгованості [PERSON] , що надана позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-9775652 від 16.05.2024 року станом на 25.11.2025 року становить 18913,60 грн., яка складається з наступного: 8000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10113,60 - заборгованість за відсотками, 800,00 грн. - заборгованість за комісією. З договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 року та реєстру боржників за кредитними договорами встановлено, що право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 00-9775652 від 16.05.2024 року ТзОВ «Макс Кредит» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс». За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного з первісним кредитором ТзОВ «Макс Кредит» кредитного договору, право вимоги за яким згідно договору факторингу перейшло до позивача, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення і з нього на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 00-9775652 від 16.05.2024 року в розмірі 18913,60 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 10113,60 - заборгованість за відсотками, 800,00 грн. - заборгованість за комісією. Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено,що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved