Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Нетребенко Катерина Дмитрівна звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачкою, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 03.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, за актовим записом 425; після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] частину частки на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2289194346253; виділити у власність [PERSON] частину частки [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2289194346253 вартістю 3141600,00 гривень у грошовій формі; стягнути з [PERSON] витрати на судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що 03.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, за актовим записом 425 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, з відповідачем спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] та малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] [INFO] , які проживають з позивачкою. Питання місця проживання дітей зараз розглядається в суді Amtsgericht в місті Кассель, Німеччина. Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та дітей, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Під час шлюбу сторонами була набута частки на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2289194346253, яке згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Ринкова вартість даного майна становить 12566400,00 гривень згідно довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг від 25.06.2025 року. Орієнтовній розрахунок витрат на правову допомогу визначений в договорі про надання правової допомоги, який міститься додатках до позовної заяви. Точну суму витрат позивача буде надано суду протягом 5 днів моменту ухвалення судом рішення у справі разом з доказами на їх підтвердження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивачки надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві. Позиція відповідача. 25.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Іваницького Я.О., в якому він просить суд позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволити частково: розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.12.2013року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, за актовим номером 425; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] частину частки на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2289194346253; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ринкової вартості нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р в розмірі 346950,0грн. В обґрунтування відзиву посилається на те, що [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу укладеного між ним та [PERSON] , що зареєстрований 03.12.2013року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, за актовим записом 425. Сімейний союз між подружжям перестав існувати і відповідно зберегти сім`ю неможливо. Просить термін на примирення не надавати, так як відносини між сторонами не зміняться. Щодо поділу майна, яке було набуто за час шлюбу, а саме частки на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] р зазначає, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач долучила до позовної заяви копію довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якої оцінювач [PERSON] зазначає, що оціночна вартість (не ринкова) нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р становить 12566400,00грн. Нормами чинного законодавства зазначається, що звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Довідка про надання інформаційно-консультаційних послуг може слугувати виключно для сплати судового збору в жодному разі не є цим документом, що встановлює ринкову вартість майна. Для встановлення реальної, ринкової вартості нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р Відповідач звернувся до ПП «Оціночна компанія «АПЕКС» і отримав звіт про оцінку майна. Згідно висновку про вартість майна від 04.08.2025року, ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р становить 1387800 грн. Виходячи з частки, яку Позивач вимагає компенсувати Відповідачу (1/4) відповідно сума для компенсації становитиме 1387800,0 грн.:4= 346950,0 грн. Саме ринкову вартість нежитлової будівлі в розмірі 346950,0грн. Відповідач визнає та погоджується компенсувати. Звертає увагу суду на те, що Відповідач має намір звертатись до суду про компенсацію Позивачем понесених витрат на надання правової допомоги. Оскільки така надається відповідно її розмір встановити неможливо. Відповідач буде звертатись із заявою про ухвалення додаткового рішення після винесення основного рішення у даній справі судом першої інстанції. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову в частині розірвання шлюбу у зв`язку із неподанням оригіналу свідоцтва про шлюб та поданням неналежної якості копії такого, решту позовних вимог - задовольнити частково із врахуванням позиції, наведеної у відзиві. Представником відповідача зроблено також заяву про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесених судових витрат. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2025 відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З копії свідоцтва про шлюб, виданого 03 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2013 року, актовий запис № 425 /а.с. 5/. З копії довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг, складеної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» 25.06.2025 вбачається, що вартість нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р становить 12 566 400 грн. /а.с. 12/. Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» 28.03.2025 номер витягу 5005107523500, частка нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228919434625 належить [PERSON] /а.с. 14-15/. Згідно копії звіту про оцінку майна, наданого ПП «Оціночна компанія «Апекс» 04.08.2025, ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р становить 1 387 800 гривень без ПДВ, вартість частки об`єкту оцінки становить 693 900 гривень без ПДВ /а.с. 52-62/. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 244066192, сформованого 11.02.2021, вбачається, що [PERSON] є власником частки нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1545, виданий 19.06.2020 /а.с. 66/. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 244066333, сформованого 11.02.2021, вбачається, що [PERSON] є власником частки нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1545, виданий 19.06.2020 /а.с. 66 зворот/. З копії договору купівлі-продажу від 19.06.2020, укладеного між гр. [PERSON] (продавець) та гр. [PERSON] та гр. [PERSON] (покупці) вбачається, що продавець зобов`язується передати у власність покупцям в рівних частках по частці кожному шляхом купівлі-продажу цегляну нежитлову будівлю загальною площею 748,6 кв.м., а покупці зобов`язуються її прийняти і сплатити за неї обумовлену грошову суму. Згідно п. 2.1 договору, продаж вчинено за 276474 грн. /а.с. 67-68/. Згідно копії звіту про оцінку майна станом на 10.06.2020, наданого ТзОВ «Експерт-Дім-Послуги» ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р становить 276474 гривень без ПДВ /а.с. 72-73/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 709/494/16-ц, провадження № 61-19909св18 та у постанові Верховного суду від 20 травня 2019 року у справі справа № 360/303/17-ц, провадження № 61-410св18 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За правилами ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 - статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно п.22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. З наданої позивачем копії свідоцтва про шлюб, виданого 03 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2013 року, актовий запис №425. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву, не заперечує щодо розірвання шлюбу укладеного між ним та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбні відносини не підтримує, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача та відповідача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо посилання представника відповідача на недолучення до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про шлюб, суд вважає що дана обставина не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову про розірвання шлюбу. Так, згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. До матеріалів справи позивачем долучено копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , учасниками справи не ставилась під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, клопотання про витребовування оригіналу даного письмового доказу не заявлялось. У зв`язку із наведеним у суду відсутні підстави не брати зазначений доказ до уваги. Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] набуто наступне майно: частки нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд бере до уваги вартість частки нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] р 693900 грн, зазначену в звіту про оцінку майна, наданого ПП «Оціночна компанія «Апекс» 04.08.2025 /а.с. 52-62/, оскільки у вказаному звіті детально зазначено порядок проведення оцінки, використані дані та джерела. Натомість, суд відхиляє довідку про надання інформаційно-консультаційних послуг, складену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» 25.06.2025/а.с. 12/, з якої неможливо встановити, яким чином оцінювачем була визначена вартість, які джерела та дані використано. При цьому, судом роз`яснювалося представнику позивача право заявити клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості спірного майна, однак вона таким правом не скористалася. Вказане майно придбане [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачкою, що в судовому засіданні не оспорювалося, відповідно до ст.60 СК України, воно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках між сторонами у справі. Отже за час шлюбу подружжям набуте право власності на нерухоме майно загальною вартістю 693900 грн. Позивачка просить суд виділити у власність [PERSON] частину частки [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2289194346253 вартістю 3141600,00 гривень у грошовій формі. Враховуючи наведене, виходячи із встановлених статтею 70 СК України засад рівності часток, фактичне використання сторонами спірного майна, позицію позивачки, яка заявила вимоги про присудження їй грошової компенсації за вартість її частки, враховуючи позицію відповідача, який не заперечує щодо компенсації частки позивача у спільному майні подружжя, суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивачки 346 950 грн вартості належної їй частки у спільному майні подружжя, а саме частки нежитлової будівлі, загальною площею 748,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією 9656-0521-1177-6465 від 15.07.2025 /а.с. 29/. Оскільки відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу ще до початку розгляду цивільної справи по суті, суд вважає, що позивачу належить повернути з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 605,60 грн. Решту судового збору у сумі 605,60 грн за дану вимогу слід стягнути із відповідача на користь позивачки. Щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, то оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 003,21 грн. (346 950/3141600*9084) пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial