Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

у жовтні 2025 року адвокат Урожай Аліна Вікторівна в інтересах [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про позбавлення його батьківських прав по відношенню до Позивача [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] народилася [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . 27 лютого 2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова у справі № 750/1408/14 шлюб між батьками Позивача розірвано. З моменту розірвання шлюбу Відповідач ухиляється від виховання дитини, особистим життям дитини не цікавиться та ніякої участі у вихованні не приймає. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження у закритому судовому засіданні; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та Відповідачем була досягнута домовленість, що донька проживає з матір`ю [PERSON] , а Відповідач сплачує аліменти щомісячно. За домовленістю з [PERSON] сплата аліментів здійснювалась шляхом особистої передачі грошових коштів, суму яких визначала [PERSON] , оскільки офіційне отримання впливало б на право отримання субсидії. Саме наявність домовленості між батьками і виконання ним обов`язку з утримання доньки, свідчить, що [PERSON] не зверталась до суду з вимогами про примусове стягнення з мене аліментів. Окрім того, Відповідач звертає увагу, що зміна місця проживання доньки [PERSON] у березні 2023 року відбулося за вказівкою [PERSON] . Відповідач багато працює, тому не проживав по [ADDRESS] , проте повністю утримував доньку. Між ним та донькою [PERSON] не склалися відносини, у сторін відсутнє спілкування в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, він не може піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, не цікавиться її друзями і тому з вересня 2024 року донька [PERSON] проживає з [PERSON] . Оскільки Відповідач часто перебуває у відрядженні, він не має можливості взяти на себе зобов`язання з підготовки Юлії до самостійного життя, доступу до та інших духовних цінностей і сприяти засвоєнню нею культурних загальновизнаних норм моралі. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача позов підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Позивач також пояснила, що відповідач уникає спілкування, взагалі не виявляє інтересу до її життя. Після смерті матері та зміни місця проживання Позивача, батько жодного разу не поцікавився де вона проживає та взагалі про її справи. З літа 2024 року вони практично не спілкуються. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав, що при підготовці висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Відповідача працівники служби у справах дітей зв`язувалися з батьком Позивача. У розмові не прослідковувалося будь-якої зацікавленості з його сторони у збереженні родинних стосунків з Позивачем, на засідання комісії по розгляду вказаного питання він не з`явився, повідомив, що проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [INFO] народилася [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 27.01.2010 року батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 27 лютого 2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова у справі № 750/1408/14 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано з підстав фактичного припинення шлюбних відносин та припиненням ведення спільного господарства (а.с.12). У лютому 2023 року мати Позивачки, [PERSON] приєдналася до лав Збройних Сил України та служила на посаді бойового медика в 3-й окремій штурмовій бригаді, однак 06.08.2025 року перебуваючи на бойовому завданні в зоні бойових дій на території села Новоєгорівка Сватівського району Луганської області загинула мати Позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.08.2025 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 838 від 08.08.2025 року (а.с. 13, 14, 15). За життя, мати Позивача неодноразово намагалася зустрітися із Відповідачем, однак останній погоджувався, але так і не знайшов часу для врегулювання питання місця проживання доньки, що підтверджується копіями скріншотів переписки (а.с. 16-17). Починаючи з вересня 2024 року і до часу подання цієї позовної заяви Позивачка проживає з [PERSON] 26 серпня 2025 року остання звернулася із письмовою заявою до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради (далі Управління у справах дітей) про тимчасове влаштування неповнолітньої дитини [PERSON] до неї в родину. Наказом Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 27.08.2025 року № 235 «Про тимчасове влаштування [PERSON] » Позивача тимчасово влаштовано до родини [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . В наказі також зазначено, що «зі слів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , вона з батьком [PERSON] не спілкується та місце його перебування дитині не відоме» (а.с. 18). З 25 липня 2025 року [PERSON] вступила до комунального закладу «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради за денною формою навчання за освітньо професійною програмою «Лікувальна справа», спеціальністю 15 Медсестринство. Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 57 від 25.07.2025 року укладеним з матір`ю Позивача [PERSON] , фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків місцевого бюджету (регіональне замовлення). Строк надання освітньої послуги з 01.09.2025 р. по 30.06.2029 р. (а.с.19). Відповідно до характеристики випускниці Чернігівської гімназії № 3 Чернігівської міської ради Чернігівської області [PERSON] , [INFO] , виданої 08.09.2025 року, остання періодично навчалася не в повну міру, однак мала хороші розумові здібності і можливості, виявляла зацікавленість до тих предметів, які подобаються. Весела, товариська, не піддається чужому впливу, завжди має свою особисту думку (а.с.20). У довідці Молодіжної організації «Пласт - Національної скаутської організації України» № 25-108 від 19.09.2025 року надано інформацію про те, що [PERSON] , батько [PERSON] , за час перебування її в пластовому гуртку не відвідував батьківські збори, не привозив дитину на пластові табори, сходини та заходи, не спілкувався з керівником гуртка, не цікавився справами дитини, її здоров`ям і не сплачував членські внески до Пласту за дитину (а.с.21). Згідно довідки № 47 від 01.09.2025 року виданої комунальним закладом позашкільної мистецької освіти «Чернігівська музична школа № 1 ім. Стефана Вільконського» (копія додається), Позивачка навчалася в зазначеному закладі з 01.09.2018 по 31.05.2025 року. Батько, [PERSON] , за час навчання дитини в школі, не брав участі у вихованні доньки, не відвідував школу, не спілкувався з викладачами та не цікавився справами дитини, її здоров`ям і не здійснював оплату за навчання. Представником позивача на адресу комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради надіслано адвокатський запит щодо надання інформації з приводу звернення Відповідача до закладу за медичною допомогою для доньки, на що Представнику було надано відповідь де зазначено, що Відповідач не звертався до адміністрації закладу з письмовим зверненням про надання інформації про стан здоров`я доньки, а також про відсутність у формі 112/о «Історія розвитку дитини» та електронній картці пацієнта, випадків супроводу дитини батьком до лікаря (а.с. 23-24). На думку Позивача, Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що полягає, зокрема, у відсутності сплати аліментів, чи іншого грошового забезпечення для реалізації мінімальних потреб, адже жодних коштів ні їй, ні матері для потреб доньки не давав. Позивачка згадує лише декілька разів, коли батько давав їй готівкою близько 200 грн. Окрім того, Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток Позивачки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з Позивачкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає останній доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є подругою матері Позивача, добре знала її дочку [PERSON] з 2021 року. Коли матір мобілізувалася до ЗСУ з вересня 2024 року її дочка [PERSON] постійно і по даний час проживає в сім`ї свідка. [PERSON] змушена була переїхати на проживання до свідка, оскільки у сім`ї батьків Відповідача, де вона проживала до цього, заінтересованості у подальшому проживанні дитини з ними не було. Відповідач взагалі проживав окремо, у нього інша сім`я та троє дітей, дочку [PERSON] він проживати до себе не мав наміру забирати, про що він сам повідомив у розмові, ініціатором якої була свідок після отримання сповіщення про смерть матері. Домовилися про зустріч з метою обговорити подальшу участь батька у вихованні та утриманні [PERSON] , проте зустріч не відбулася у зв`язку з відсутністю такого бажання у батька. Також свідок повідомила, що батько фактично не спілкується з дочкою, участі у її матеріальному забезпеченні не приймає, життям доньки не цікавиться. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є рідною бабусею позивача по материнській лінії. У 2014 році дочка розлучилася із Відповідачем та з того часу він проживав окремо від Позивача, зустрічалися вони рідко, зустрічі носили формальний характер. Приблизно з літа 2024 року він взагалі перестав виходити на зв`язок та спілкуватися. [PERSON] проживала з матір`ю, а після мобілізації її до ЗСУ у 2014 році у батьків Відповідача, а з вересня 2024 року у сім`ї подруги дочки [PERSON] в м. Чернігові. На період шкільних канікул, дочка проживала у свідка в смт. Ріпки. До загибелі дочки, вона опікувалася [PERSON] , забезпечувала її утримання. Після загибелі цими питаннями здебільшого займалася свідок та її чоловік, а також [PERSON] в сім`ї якої на даний час проживає [PERSON] . Батько від виконання батьківських обов`язків фактично самоусунувся, жодної допомоги дочці не надає, не спілкується з нею. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою [PERSON] , у сім`ї якої на даний час проживає Позивач приблизно з вересня 2024 року. За цей період вона жодного разу не бачила батька [PERSON] , а лише знає про його існування. Від [PERSON] їй відомо, що батько жодної участі у житті [PERSON] не приймає, матеріально не забезпечує. [PERSON] намагалася з ним контактувати, щоб залучити до участі у вихованні та утриманні дочки, проте він на контакт не йшов. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, відповідно до висновку, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 678 від 18 грудня 2025 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 53). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, провадження № 61-10115св23 зазначив, що Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце мають бути поставлені якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що Відповідач не бере участі у її вихованні, не цікавиться нею, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення батька батьківських прав та відповідатиме її інтересам. У матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Факт неявки Відповідача на розгляд питання про позбавлення його батьківських прав до органу опіки та піклування підтверджує його повну байдужість до результатів вирішення даного питання, а отже і до долі власної дитини. За таких обставин, суд не вбачає підстав для збереження правового зв`язку між Відповідачем та неповнолітньою [PERSON] , як батька та доньки. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ухвалою суду Позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про позбавлення батьківськи прав на підставі ч. 5 ст. 136 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав, з Відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved