Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позов аргументовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 у будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожен з них був членом колгоспного двору і частка кожного члена колгоспного двору складала по 1/3. [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем першої черги після останньої був її син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті був прописаний та проживав разом з померлою. Таким чином, [PERSON] став власником 2/3 частин вищевказаного будинку. [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцем за законом першої черги після його смерті була дружина - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, оскільки на день його смерті була прописана та проживала зі спадкодавцем. Таким чином, [PERSON] стала власником вищезазначеного житлового будинку в цілому. [PERSON] померла [INFO] . Позивачка прийняла спадщину після померлої матері, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, у зв`язку з належністю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] до категорії «колгоспний двір», нотаріусом відмовлено позивачці у оформленні її спадкових прав на будинок після померлої матері. Ухвалою судді 07.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились. Позивачка надіслала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] мало статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 в будинку мешкали: [PERSON] голова колгоспного двору, [PERSON] - син, [PERSON] невістка (а.с. 17). З довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 00979 від 07.07.2022 та довідки № 240 від 14.07.2022 «Наше БТІ» вбачається, що станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] в цілому зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 27.11.1989 виконавчим комітетом Ніжинської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 79 від 24.03.1989 (а.с. 14-16). Експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз за № 056/362-а/2 від 30.03.2023 підтверджується, що українські записи прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » у документах [PERSON] та її родичів є ідентичними. Розбіжності виникли при його міжмовних перетвореннях (українсько-російському та російсько-українському). Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частці кожен. Позивачка [PERSON] доводиться дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу ( а.с. 6-7). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Спадщину після померлої фактично прийняв її син [PERSON] , який на день смерті проживав разом із спадкодавицею, а також протягом 6 місяців з дня її смерті за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно інформацій Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 18.12.2025 та Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 19.11.2025 спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно довідки Галицького старостинського округу Лосинівської селищної ради від 04.11.2024 № 8/275, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою на день смерті та протягом 6 місяців після смерті була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] (а.с.19). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] . Спадкова справа до майна [PERSON] не заводилась, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 83667130 від 18.12.2025. Таким чином, [PERSON] набула також право і на належні спадкодавцю 2/3 частки будинку [ADDRESS] , ставши фактично власником всього вказаного будинку. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Як вбачається з копії спадкової справи №18/2018, заведеної приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Дорошенко Н.В. до майна померлої [PERSON] , спадщину після [PERSON] за законом прийняла її дочка [PERSON] . Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовилися на користь [PERSON] (а.с. 34-58). Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дорошенко Н.В. 23.09.2025 письмово відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який би підтверджував належність вказаного житлового будинку спадкодавцю (а.с. 20). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК України). Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, у зв`язку з належністю спірного будинку до категорії «колгоспний двір», позивачка позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса, а тому її права підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування після її померлої матері [PERSON] .

Outcome: approved