Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 02.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) №02.08.2023-100003500. Відповідно до умов договору позичальниці надано кредит у розмірі - 9 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 02.08.2023, строком на 70 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відповідач у свою чергу свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 18 540,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача, а відтак позивач змушений звертатись до суду із даним позовом, у якому просить стягнути із відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 19.06.2025 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представником відповідача - адвокатом Лебедєвим В. В. подано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки [PERSON] ніколи не виявляв вільного волевиявлення на вступ у договірні відносини з позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», а тим більш не отримував будь-яких грошових коштів від позивача. Посилання позивача на те, що 02 серпня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти), відповідно до умов якого позичальнику (відповідачу) було надано кредит у розмірі 9 000 гривень строком на 70 днів з дня його надання, дійсності не відповідає, оскільки позивач вказаний договір не укладав і грошові кошти за ним не отримував. [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України і проходить службу у військовій частині [NUMBER] . З 05 червня 2023 року по 25 серпня 2023 року [PERSON] перебував на території Краматорського району Донецької області у зв`язку із виконанням бойових завдань. У другій половині липня 2023 року сім-картки, якими користувався [PERSON] , припинили працювати з невідомих причин. [PERSON] вдалося з`ясувати, що 02 серпня 2023 року через належний йому абонентський номер [NUMBER] було здійснено вхід до його особистого акаунту на сайті https://money4you.ua та оформлено позику на суму 16 000 гривень. Виконати будь-які дії на сайті https://money4you.ua, в тому числі зайти в особистий акаунт та оформити позику, можна виключно у випадку наявності доступу до номеру телефону. Працівники ТОВ «МАНІФОЮ» повідомили [PERSON] , що грошові кошти було відправлено на банківську картку [NUMBER] . Вказана банківська [PERSON] не належить. У серпні 2023 року і до травня 2024 року [PERSON] користувався банківською карткою [NUMBER] , емітованою АТ «Альфа Банк» (зараз АТ «Сенс Банк»). [PERSON] фізично не мав можливості відправити заявку на отримання позики з огляду на несправність сім-карти та, відповідно, відсутність мобільного зв`язку та інтернету у місці, де він перебував в момент оформлення позики 02 серпня 2023 року. Позивач, за вказаних вище обставин, не міг 02 серпня 2025 року укласти кредитний договір з позивачем, оскільки не мав засобів зв`язку і перебував у зоні бойових дій при безпосередньому виконанні бойових завдань. За таких обставин позовні вимоги до відповідача не можуть підлягати задоволенню, оскільки договір, на підставі якого заявлене стягнення заборгованості, [PERSON] укладеним не був, а був оформлений сторонніми особами з використанням персональних даних [PERSON] . Представником позивача - [PERSON] було подано суду клопотання про витребування доказів, а саме інформації від АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Крім того, представником позивача подано відповідь на відзив, згідно з яким сторона позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у зв`язку з тим, що за інформацією з Довідки ТОВ «Старт мобайл»: «на номер абонента [NUMBER] 02.08.2023 о 20:07:47 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код Швидко Гроші: T517». Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому. Однак, жодних доказів, що час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, останній не надав. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER], який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 19.08.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація від АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.08.2023 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, між ТОВ «Споживчий центр» та позичальником [PERSON] було укладено електронний кредитний договір (оферти) відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов кредитного договору (оферти) № 02.08.2023-100003500 від 02.08.2023 та Заявки, позичальнику надано кредит у розмірі 9 000 грн. строком користування на 70 днів, дата повернення (виплати) - 10.10.2023, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,3 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Відповідно до Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Для підписання та укладення договору на фінансовий номер [NUMBER] було направлено смс повідомлення, яке було використано для підписання та укладення договору, а отже акцептовано умови Договору. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19 З доданого до позовної заяви підтвердження вбачається, що 02.08.2023 позивачем було здійснено видачу до договором №02.08.2023-100003500 грошових коштів у розмірі 9 000,00 грн.. Відповідно до довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним №02.08.2023-100003500 від 02.08.2023 про споживчий кредит, загальна заборгованість за кредитом складається з тілу кредиту у розмірі 9 000,00 грн., процентів у розмірі 8 190,00 грн., комісії - 1 350,00 грн.. Разом з тим, як вбачається з відповіді, наданої на вимоги ухвали про витребування доказів, постановленої судом на підставі клопотання представника позивача, станом на 10.07.2025 в банку не відкривались рахунки на ім`я [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] . Банківська платіжна картка № [NUMBER] не випускалась в банку на ім`я [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , у зв`язку з вказаним відсутня можливість надати виписку по карті № [NUMBER]. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно витребуваної судом інформації за клопотанням позивача, що надійшла від АТ «ПУМБ» станом на 10.07.2025 р. в Банку не відкривались рахунки на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Банківська платіжна картка № [NUMBER] не випускалась в Банку на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . У зв`язку з цим банк не може надати виписку по карті № [NUMBER] . Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Позивачем не надано суду доказів, а АТ «ПУМБ» так і не підтверджено відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по рахунку № [NUMBER] , який і мав би підтвердити, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Таким чином, судом встановлено, що кошти за укладеним ТОВ «Споживчий центр» електронним кредитним договором №02.08.2023-100003500 від 02.08.2023 відповідачу [PERSON] не перераховувались. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих сторонами доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed