Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сливка Юрій Юрійович, звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном та вселення у житловий будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 серпня 1993 року [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) уклали шлюб. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 серпня 2014 року (299/2775/14) шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу і який є спільною сумісною власністю. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в цьому будинку, аж допоки в кінці 2024 року відповідач [PERSON] , оформивши за собою право власності, скористався своїм правом і за своєю письмовою заявою зняв позивачку [PERSON] з реєстрації в будинку [ADDRESS] . Протягом подружнього життя (до моменту розірвання шлюбу) сторони у справі побудували та добудували даний будинок за адресою: [ADDRESS] , за спільно зароблені грошові кошти, зокрема за кошти зароблені позивачкою, яка часто виїзджала закордон на заробітки. Після погіршення сімейних відносин, і коли відповідач став проживати із іншою жінкою, останній почав вживати всіх заходів по виселенню позивача із будинку, для цього почав створювати нестерпні умови, які унеможливлювали нормальне спільне проживання. 16 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фанчиківська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак позов було залишено без розгляду. Проживала позивач і була зареєстрована у будинку аж до кінця 2024. Під тиском уже чітко неприязних відносин між сторонами і неможливості врегулювати виниклі відносини, зокрема щодо пошуку компромісу у користуванні, поділу або розпорядженні будинком у травні 2020 року позивачка [PERSON] подала до суду позов про поділ майна подружжя в натурі, так - як після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу і який являється спільною сумісною власністю. До цього часу на житловий будинок були оформлені наступні документи: - Будівельний паспорт на будівництво даного будинку на [PERSON] від 28 вересня 1998 року. Тобто чітко підтверджує, що будинок почав будуватись під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Фанчиківської сільської ради №11 від 17 березня 2006 року «Про визнання права власності на будівлі» (за заявою [PERSON] і так як технічний паспорт був виготовлений на нього), було вирішено: - визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] та видати свідоцтво про право власності; - [PERSON] замовити виготовлення інвентарної справи на житловий будинок з надвірними спорудами у Виноградівському РБТІ». На момент звернення до суду в травні 2020 року будинок по [ADDRESS] був будівництвом завершений (так як були кімнати для проживання), готовий та придатний до повноцінного проживання, однак був не введений в експлуатацію із-за умисних дій Відповідача, який таким чином від тоді намагався уникнути поділу майна, і реєстрації його виключно за собою. На підставі технічного паспорту Виноградівського РБТІ, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та по документам був незавершеним будівництвом, свідоцтво на право власності виготовлено не було. Згідно з технічним паспортом виготовленим станом на 01 вересня 2010 року на житловий будинок, загальна площа якого становить - 98.6 кв.м., а житлова площа - 67.3 кв.м. Даний будинок складається із 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - столова, 4 - кухня, 5 - кладова, 6 - газовка, 7 - ванна, 8 - житлова, 9 - житлова. (відомості з РБТІ станом на 1990 рік). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/1337/20 від 15.06.2021 року вирішено, позовні вимоги задоволено: - припинено право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . виділено в натурі [PERSON] приміщення: 1- коридор - площею 9,75 м2 (в дану площу включено половину площі під перегородкою); 6- газовка - площею 2,5 м2; 7- ванна - площею 3,7 м2; 8- житлова - площею 19,6 м2; 9- житлова площею 19,8 м2; Всього - 55,35 м2, та визнано за нею право власності в цілому на житловий будинок «А» з даними приміщеннями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . -виділено в натурі [PERSON] приміщення: 1- коридор - площею 6,75 м2; 2- житлова - площею 15,7 м2; 3-столова - площею 12,5 м2; 4- кухня площею 5,5 м2; 5- кладова - площею 2,8 м2; Всього - 43,25 м2 та визнано за ним право власності в цілому на житловий будинок «Б» з даними приміщеннями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 3 - зобов`язано сторони на забезпечення поділу будинку в натурі виконати роботи по переобладнанню будинку, відповідно до висновку експерта та зареєструвати відповідно своє право власності у встановленому законом порядку. Не погодившись з рішенням суду відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду на вищенаведене рішення. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та скасовано рішення Виноградівського районного суду від 15 червня 2021 року, у позові [PERSON] - відмовлено. Рішення суду другої інстанції аргументовано тим, що дані про оформлення державної реєстрації [PERSON] право власності на земельну ділянку та на житловий будинок погосподарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] , дані про введення житлового будинку в експлуатацію в справі відсутні, а відповідно до ст.ст. 177, 178, 179, ст. 181 ч. 1, ст. 182 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 331 ч. 2 ЦК України, право власності на новостворений житловий будинок виникає моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації; державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна (на нерухому річ) забезпечує його оборотоздатність у цивільному обороті. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати у будинку за адресою [ADDRESS] , та є зареєстровані в ньому. Рішенням Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 09.02.1994 [PERSON] надано земельну ділянку прощею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва одноповерхового житлового будинку. На підставі рішення Виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 09.02.1994 № 18 головний архітектор Виноградівського району видав [PERSON] дозвіл на право виконання будівельних робіт на будівництво одноповерхового індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] , датою початку будівельних робіт було визначено 1998 рік. 28.09.1998 на ім`я [PERSON] був виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. 17.03.2006 Виконком Фанчиківської сільської ради Виноградівського району вирішив (рішення № 11): визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] і видати свідоцтво про право власності (п. 1); гр-ну [PERSON] замовити виготовлення інвентарної справи на житловий будинок у Виноградівському БТІ. Рішенням Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 18.09.2009 № 155 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку прощею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. 01.09.2010 КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» виготовило [PERSON] технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду (незакінчене будівництво) в [ADDRESS] . За даними технічного паспорта на будинок: загальна площа будинку становить 98,6 кв. м; житлова площа (три житлові кімнати і столова) 67,6 кв. м; підсобна площа 31,0 кв. м; ступінь будівельної готовності будинку не вказаний. Беручи до уваги, що право власності на житловий будинок із надвірними спорудами в [ADDRESS] було визнано чинним рішенням Виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 17.03.2006 № 11, яким також було вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності, слід констатувати, що на цю дату основні будівельні роботи по будинку були завершені. Вищенаведені дані про будівництво та реєстрацію будинку в [ADDRESS] встановлені Постановою Закарпатського апеляційного суду по справі №299/1337/20 від 14 червня 2023 року. Дане рішення суду не позбавило і не позбавляє позивачку на звернення до суду з даним позовом про поділ майна подружжя в рівних частках, як і позивачкою не пропущено строк звернення до суду. Тим часом, між сторонами існує спір щодо того, чи є це майно спільною сумісною власністю подружжя. Нове будівництво житлового будинку садибного типу та господарської будівлі за адресою [ADDRESS] розпочате 10.10.1997 року та дата завершення такого 09.09.1999 року. Документи, що засвідчують право власності земельною ділянкою це рішення про передачу земельної ділянки у власність №155 від 18.09.2009 р. видане Фанчиківською сільською радою, та 04.10.2024 року виданий державний земельний кадастр 2121285300:05:003:0101, земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням 02.01., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд Технічний паспорт виданий Виноградівським районним БТІ 18.10.2024 року за №819, проведена технічна інвентаризація. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав за №402765720 від 07.11.2024 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 98,6 кв.м., зареєстрований як право власності 04.11.2024 року, з власником [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3039199921020, реєстратор Корнієнко Тетяна Василівна, Виноградівська міська рада Закарпатської області. Саме з дати 07.11.2024 року відповідач визнавши за собою одноосібно (в цілому) право власності на даний житловий будинок порушив права та законні інтереси позивачки [PERSON] . Як уже [PERSON] , зареєстрував себе власником будинку, тоді подав у кінці 2024 року цивільний позов (цивільна справа №299/8500/24) із позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська міська рада Берегівського району про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом примусового виселення. Позивач [PERSON] зазначає, що житловий будинок в [ADDRESS] був збудований під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, під час спільного проживання сторін. Позивач вказує, що будинок будувався за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, 07 листопада 2024 року будинок в [ADDRESS] був введений експлуатацію, та зареєстроване право власності на будинок за [PERSON] , відповідно право позивача на 1/2 частину спільного майна подружжя виникло після введення в експлуатацію житлового будинку та після державної реєстрації права власності будинку відповідачем. Нове будівництво житлового будинку садибного типу та господарської будівлі за адресою [ADDRESS] розпочате 10.10.1997 року та дата завершення такого 09.09.1999 року. Документи, що засвідчують право власності земельною ділянкою це рішення про передачу земельної ділянки у власність №155 від 18.09.2009 р. видане Фанчиківською сільською радою, та 04.10.2024 року виданий державний земельний кадастр 2121285300:05:003:0101, земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням 02.01., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд Технічний паспорт виданий Виноградівським районним БТІ 18.10.2024 року за №819, проведена технічна інвентаризація. Об`єкт будівництва, житловий будинок садибного типу загальною площею 98,6 м2, з житловою площею приміщень 67,6 м2, 3 4 - ма кімнатами, площа забудови 130,6 м2. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого за №402762038 від 07.11.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 21212853000:05:003:01:01, площею 0,25 га. за адресою [ADDRESS] , 04.10.2024 року здійснено реєстрацію права власності, на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність №155 від 18.09.2009 р. видане Фанчиківською сільською радою. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав за №402765720 від 07.11.2024 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 98,6 кв.м., зареєстрований як право власності 04.11.2024 року, власник [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3039199921020, реєстратор Корнієнко Тетяна Василівна, Виноградівська міська рада Закарпатської області. Саме з даної дати 07.11.2024 року відповідач визнавши за собою одноосібно (в цілому) право власності на даний житловий будинок порушив права та законні інтереси позивачки [PERSON] . Позивач вказує, що оскільки будинок будувався за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, 07 листопада 2024 року будинок в [ADDRESS] був введений експлуатацію, та зареєстроване право власності на будинок за [PERSON] , відповідно право позивача на 1/2 частину спільного майна подружжя виникло після введення в експлуатацію житлового будинку та після державної реєстрації права власності будинку відповідачем. Таким чином, позивач вказує, що жодних обставин, які би перешкоджали визнати житловий будинок з надвірними спорудами спільною сумісною власністю, не існує. Оскільки будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. А тому позивач звернулася в суд із позовними вимогами про поділ житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між його співвласниками [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по одній другій частці за кожним та усунення позивачу [PERSON] перешкод у користуванні частиною житлового будинку. У свою чергу відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими виходячи з наступного. Позивач [PERSON] звернулася в суд із цим позовом через приблизно два роки після винесеної постанови Закарпатського апеляційного суду №299/1337/20 від 14.06.2023 року. Спірне майно яке є предметом позову не є спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції. У матеріалах позовної заяви відсутні належні докази на підтвердження спільно зароблених грошових коштів, зокрема кошти зароблені позивачкою, яка часто виїжджала за кордон на заробітки, яка витрачала кошти на будівництво житлового будинку. А тому відповідач просить у задоволенні позову про поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод в користуванні майном та вселення в житловий будинок відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Сливка Ю.Ю. підтримав позовні вимоги та просив такі задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили позовні вимоги та просили у таких відмовити. Разом з тим відповідач [PERSON] визнав, що спірний будинок побудований за час шлюбу. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що право власності на будинок зареєстровано після розірвання шлюбу і будинок не підлягає поділу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будинок за адресою: [ADDRESS] , побудований коли сторони перебували у шлюбі, разом з тим пояснила, що її дочка (позивач) [PERSON] їздила на заробітки за кордон та зароблені кошти вкладала в будівництво будинку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.08.1993 перебували в шлюбі, дітей не мають, шлюб розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 21.08.2014 у справі № 299/2775/14-ц, яке набрало законної сили 02.09.2014 (а.с. 12-15, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/40210665). Цим рішенням суду встановлено, що сторони понад два роки не проживають разом і не ведуть спільного господарства. Рішенням Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 09.02.1994 [PERSON] надано земельну ділянку прощею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва одноповерхового житлового будинку. На підставі рішення виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 09.02.1994 № 18 головний архітектор Виноградівського району видав [PERSON] дозвіл на право виконання будівельних робіт на будівництво одноповерхового індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] , датою початку будівельних робіт було визначено 1998 рік. 28.09.1998 на ім`я [PERSON] був виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. 17.03.2006 Виконком Фанчиківської сільської ради Виноградівського району вирішив (рішення № 11): визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] і видати свідоцтво про право власності (п. 1); гр-ну [PERSON] замовити виготовлення інвентарної справи на житловий будинок у Виноградівському БТІ. Рішенням Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 18.09.2009 № 155 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку прощею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. 01.09.2010 КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» виготовило [PERSON] технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду (незакінчене будівництво) в [ADDRESS] . За даними технічного паспорта на будинок: загальна площа будинку становить 98,6 кв. м; житлова площа (три житлові кімнати і столова) 67,6 кв. м; підсобна площа 31,0 кв. м; ступінь будівельної готовності будинку не вказаний. Беручи до уваги, що право власності на житловий будинок із надвірними спорудами в [ADDRESS] було визнано чинним рішенням Виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 17.03.2006 № 11, яким також було вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності, слід констатувати, що на цю дату основні будівельні роботи по будинку були завершені. Дані про оформлення, державну реєстрацію [PERSON] права власності на земельну ділянку та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані по [ADDRESS] , дані про введення житлового будинку в експлуатацію у справі відсутні. Довідкою Виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 30.07.2018 № 02-10/338 підтверджено, що рішенням сесії цієї сільської ради від 24.11.2015 № 13 змінено [ADDRESS]» та назву [ADDRESS] ». Відповідно до ст.ст. 177, 178, 179, ст. 181 ч. 1, ст. 182 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 331 ч. 2 ЦК України, право власності на новостворений житловий будинок виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації; державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна (на нерухому річ) забезпечує його оборотоздатність у цивільному обороті. Як на час перебування сторін у шлюбі, так і на час пред`явлення позову і розгляду його судами першої та апеляційної інстанцій закон установлював (установлює) правила, за якими майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо не погоджено інше; подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (доходу); розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; за загальним правилом, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст.ст. 4, 86, 112 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 16 Закону України «Про власність», ст. 22, 28, 29 КШС України, ст.ст. 11, ст. 368 ч. 3, ст.ст. 369, 372 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України). Беручи до уваги, що право власності на житловий будинок із надвірними спорудами в [ADDRESS] було визнано чинним рішенням Виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району від 17.03.2006 № 11, яким також було вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності, слід констатувати, що на цю дату основні будівельні роботи по будинку були завершені. Суд також бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2021 № 0019/2021, складеним судовим експертом Павличем О.В. на підставі ухвали Виноградівського районного суду від 26.08.2020, зафіксовано, зокрема, що ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] складає 92,99%. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] був зведений фактично, а право власності на нього було визнане органом місцевого самоврядування під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі, під час спільного проживання сторін у цьому шлюбі і як такий відповідно до прямої вказівки закону охоплюється поняттям спільної сумісної власності подружжя в разі оформлення відповідних прав на нього, із презумпцією рівності часток кожного з подружжя (колишнього подружжя) у праві власності, на що факт визнання права власності як підстава для подальшої реєстрації прав на будинок за одним із подружжя (колишнього подружжя) [PERSON] не впливає. У справі немає доказів інших, окрім як визначених законом, умов набуття сторонами права власності на це майно, відмови [PERSON] від свого права тощо. Відсоток неготовності будинку загалом незначна, частина будинку повністю придатна для проживання, інша частина наразі непридатна для проживання і для доведення до належного стану потребує виконання певного обсягу будівельних і опоряджувальних робіт. З огляду на встановлене та зважаючи на специфіку об`єкта недобудований будинок попри відсутність державної реєстрації права власності може бути об`єктом поділу в натурі і може бути реально поділений між сторонами (колишнім подружжям) з визначенням окремих автономних частин будинку (окремих квартир). Водночас при здійсненні поділу об`єкта в натурі, при визначенні частин будинку для кожної зі сторін слід виходити з принципу рівності майнових і житлових прав сторін, дотримання якого вимагає визначення для кожної з них придатної для проживання частини будинку (квартири), а в разі неможливості цього вимагає проведення відповідних взаємних розрахунків і компенсацій, що, своєю чергою, може впливати і на розміри часток сторін у праві власності на об`єкт нерухомості. Зазначені обставини та відповідні письмові докази встановлені також при розгляді Закарпатським апеляційним судом 14.06.2023 року (постанова Закарпатського апеляційного суду від 14.06.2023 року). Так у даній справі суд бере до уваги судове рішення (постанова Закарпатського апеляційного суду від 14.06.2023 року), ухвалене в іншій справі та вважає його таким, що має преюдиційне значення для справи, яка є предметом перегляду. Разом із тим суд враховує, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, Верховний Суд залишаючи без змін судові рішення попередніх інстанцій зазначив, що згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу» визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки будинок був збудований за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить частка житлового будинку. У зв`язку із небажанням колишнього чоловіка [PERSON] укладати угоду про поділ майна, вирішувати це питання взагалі не бажає, спір вирішується у судовому порядку. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування свої вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. Відповідачем [PERSON] та свідком [PERSON] у судовому засіданні підтверджено, що спірний будинок побудований за час перебування сторін у шлюбі. Оскільки будинок будувався за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Зідно витягу з Державного реєстру речових прав, 07 листопада 2024 року будинок в [ADDRESS] був введений експлуатацію, та зареєстроване право власності на будинок за [PERSON] , відповідно право позивача на 1/2 частину від 92,99 % готовності спільного майна подружжя виникло після введення в експлуатацію житлового будинку та після державної реєстрації права власності будинку відповідачем. Якщо за час шлюбу на особистій земельній ділянці було побудовано будинок, цей будинок стане спільною сумісною власністю. І тоді до іншого з подружжя переходить право власності на частину земельної ділянки також. ВС у постанові від 18.10.2023 р. у справі №504/3831/19 наголосив на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та будівлі, що на ній розташована. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно побудували будинок, а також спадкоємців суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, та технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. В іншому випадку за цими особами може бути визнано право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Як зазначив ВССУ в ухвалі від 15 липня 2015 року справа № 6-14898св15: «... в судовому порядку у даному випаду може бути визнано лише право власності на «незакінчений будівництвом об`єкт»; «на будівельні матеріали під забудівлю жилого будинку та літньої кухні, як об`єкт незавершеного будівництва»; «на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок, прибудову, тамбур літню кухню, сарай, душову, вбиральню, огорожу, вимощення, цистерну»; «на будівельні матеріали та конструктивні елементи, з яких складається будинковолодіння»; «на майнові права на нерухомість», тощо, і у таких випадках необхідно використовувати термінологію, яку застосовує законодавець у ст. ст. 331, 876 ЦК України та Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень...». Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У постановах Верховного Суду у справах №6-612цс15, №6-2641цс15 зазначено, що для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У судовому засіданні доведено, що спірний будинок у відсотковому відношення 92,99 % побудовано завдяки спільним коштам та праці сторін. Зазначене також підтверджено свідком по справі [PERSON] . Відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] жодним чином не спростовано вищезазначені доводи. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року (справа №511/2303/19 (провадження №14-56цс22) (відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс 16, про те, що оскільки спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, є підстави для визнання за позивачкою права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Згідно правової позиції ВСУ роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Вважаю і доводжу належними та допустими доказами достеменно, що спірний будинок був набутий у шлюбі з Відповідачем як за спільні кошти подружжя так і за свої особисті. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Право власності згідно ст. 41 Конституції України є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями 13, 76, 80, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Суд беручи до уваги відсотки готовності спірного будинку (92,99%) на час проживання сторін у шлюбі та висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2021 № 0019/2021, складеним судовим експертом Павличем О.В.(постанова Закарпатського апеляційного суду від 14.06.2023 року) здійснює поділ спільного майна подружжя у відсотковому співвідношенні до 92,99% готовності спірного будинку станом на 15.03.2021 року. Таким чином слід визнати за [PERSON] право власності у відстоковому відношенні 46,5 % на житловий будинок, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3039199921020, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 98,6 кв.м., в тому числі житловою площею 67,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер з кадастровим номером 21212853000:05:003:01:01. А за [PERSON] слід визнати право власності у відстоковому відношенні 53,5 % на житловий будинок, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3039199921020, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 98,6 кв.м., в тому числі житловою площею 67,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер з кадастровим номером 21212853000:05:003:01:01. Разом з тим у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] жодним чином не чинить перешкоди у користуванні частиною житлового будинку позивачем [PERSON] , зазначену обставину представником позивача жодним чином не спростовано, відповідно вимога про усунення перешкоди у користуванні [PERSON] частиною житлового будинку та зобов`язання [PERSON] не чинити жодні перешкоди у користуванні позивачем частини житлового будинку задоволенню не підлягає. Таким чином, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини та беззаперечні докази, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: dismissed