Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001609117601 від 10 червня 2020 року у розмірі 35 570 грн 57 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 червня 2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001609117601, на підставі якого відповідачці видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3 000 грн, який пізніше було збільшено до 22 303 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору станом на 03.06.2025 виникла заборгованість у сумі 35 570 грн 57 коп., яка складається з: 22 202 грн 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 13 367 грн 90 коп. - заборгованість за процентами. Позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що становлять 2 422 грн 40 коп. судового збору. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов не подавала. ІІ. Процесуальні дії у справі 17 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Представник позивача Супрун Є.В. в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суд про зміну своєї адреси. Водночас вона була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на її зареєстровану адресу проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачці, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 10 червня 2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 2001609117601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику було надано кредитну картку з кредитним лімітом. Цього ж дня [PERSON] підписала також Паспорт споживчого кредиту, який передбачає: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування та підстави його продовження, процентні ставки. На підставі підписаної 10 червня 2020 року Заяви відповідачка отримала платіжний інструмент - кредитну карту, що підтверджується випискою АТ «ПУМБ» по рахунку з 10.06.2029 по 03.06.2025. В наданій виписці відображений рух коштів по рахунку відповідачки та використання нею кредитних коштів протягом вказаного періоду. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту АТ «ПУМБ» розмір кредитного ліміту змінювався - з 3 000 грн до 22 303 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості [PERSON] станом на 03.06.2025 становить 35 570 грн 57 коп., яка складається з: 22 202 грн 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 13 367 грн 90 коп. - заборгованість за процентами. 05.06.2025 за вих. № КНО-44.2.1/795 позивачем була направлена відповідачці досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань. Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст.638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що 10 червня 2020 року [PERSON] підписала Заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою визначено основні умови кредитування. З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку що, підписавши 10 червня 2020 року Заяву відповідачка добровільно погодилася з визначеними у них умовами кредитування, розміром відсотків за кредитом та взяла на себе відповідні зобов`язання. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка отримала кредитну картку та активно нею користувалася, знімаючи грошові кошти та здійснюючи покупки за кредитні кошти. Враховуючи положення п.п. 3, 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п. 5.1., п. 5.4., п. 5.6. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. За таких обставин, наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку відповідачки є належним та допустимим доказом отримання та користування останньою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, що відповідачкою не спростовано. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 2001609117601 від 10 червня 2020 року у відповідачки станом на 03.06.2025 наявна заборгованість у розмірі 35 570 грн 57 коп., яка складається з: 22 202 грн 67 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 13 367 грн 90 коп. - заборгованість за процентами. Вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору. Нарахування відсотків, які передбачені статтею 625 ЦК України, на прострочений кредит не здійснювалось. Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 16.10.2025. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved