Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

I. Стислий виклад позиції учасників справи 1.Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (далі Позивач, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики № 142805 від 06.02.2020 року (далі - кредитний договір, договір позики, договір) у розмірі 25 104,50 грн. Як на підставу своїх вимог Позивач посилався на ті обставини, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 142805 від 06.02.2020 року в електронній формі. На підставі зазначеного вище договору Відповідачу надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25 104,50 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за позикою; 20 104,50 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. 2.Представник відповідача у відзиві проти задоволення позову заперечував, вважає позовні вимоги Позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на: неподання Позивачем належних доказів укладання та підписання оспорюваних кредитного договору та додаткової угоди до нього; неподання Позивачем належних достатніх та допустимих доказів перерахування Позивачем грошових коштів та отримання їх Відповідачем відповідно до умов оспорюваного кредитного договору; не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність заборгованості Відповідача за оспорюваним кредитним договором; не надані докази обґрунтованості заявлених сум заборгованості, які б можна було покласти в основу задоволення вимог Позивача про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором; безпідставність та незаконність нарахування Позивачем процентів за кредитним договором, виходячи зі строку дії такого договору. 3.Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, у якій зазначив, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно комунікаційну відповідає нормам законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні довірчі послуги». Зазначає, що довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертає особливу увагу на те, що у випадку якщо Відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Указує, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. З огляду на зазначене позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. 4.Представником відповідача до суду подані додаткові пояснення, відповідно до яких представник відповідача заперечує проти наведених у відповіді на відзив тверджень. Зазначає, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним позовні вимоги і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог Позивача про стягнення заборгованості. II. Процесуальні дії у справі 5.Ухвалою суду від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 6.Ухвалами суду від 30.10.2025 року, від 06.11.2025 року, 21.11.2025 року та від 12.12.2025 року відкладено судовий розгляд. 7.Ухвалою суду від 21.11.2025 року у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» витребувано докази. III. Заяви, клопотання 8.Представник Позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. 9.Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Клопотань та заяв до суду не надходило. Представник відповідача в останнє судове засідання не з`явився, надавав додаткові пояснення. У заяві від 06.11.2025 року просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. 10.З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. IV. Установлені судом фактичні обставини 11.06.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] в електронній формі булоукладено договір позики № 142805. 12.23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ». 13.Відповідно до п.п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк: 1.1.1 сума позики 5 000,0 грн. (надалі за текстом іменується «сума позики» в усіх відмінках); 1.1.2 плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,4% (одна ціла чотири десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; 1.1.3 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.4 нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. 1.1.5 строк повернення позики (термін платежу): 06.03.2020 року. 14.Пунктом 1.2 Договору позики передбачено, що позика надається у безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). 15.Розділом 2 Договору визначено, що строк дії Договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. Датою його укладання є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника. 16.З умова договору вбачається, що позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в пп.1.1.5. Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього. Водночас, позичальник зобов`язаний зареєструватися на Сайті Позикодавця під своїм справжнім ім`ям; надавати Позикодавцю виключно достовірні дані, включаючи персональні дані; визнавати електронні документи, складені Позикодавцем і Позичальником (заявки, договори, акти та інше), як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України. 17.Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 06.03.2020 року. 18.З положень п. 4.3 та 4.4 Договору вбачається, що обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп 1.1.5 Договору включно. У разі продовження строку Договору Позичальником, нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк Договору. 19.У випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення (п. 5.3 Договору). 20.Відповідно до п. 8.1 Договору позики сторони гарантують та підтверджують, що: вони та їх представники не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; розуміють природу Договору, їх права та обов`язки; укладення Договору відповідає їх інтересам; договір укладається не під впливом тяжких для них обставин та на взаємовигідних умовах; волевиявлення є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі; умови Договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості Сторін; Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; укладення та виконання умов цього Договору не порушує умови будь-якого іншого правочину (угоди, договору тощо), права чи інтереси третіх осіб; укладення та виконання умов цього Договору не порушує будь-які чинні закони або інші нормативні акти України. 21.Згідно з положеннями розділу 9 Кредитного договору сторони підтверджують, що даний електронний Договір та всі Додатки до нього має таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Сторони підтверджують, що примірники всіх укладених Договорів, а також змін і додатків до них вручаються Позичальнику шляхом їх розміщення (відображення) в Особистому кабінеті з моменту їх підписання Позичальником в порядку, встановлену Правилами. Позичальник підтверджує, що під час укладання Договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин. 22.Зазначений договір, а також графік платежів, підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором z1321gf4. 23.У пункті 10 Договору позики зазначені реквізити сторін, а саме прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації. 24.Із застосування одноразового ідентифікатора Відповідачем підписано паспорт позики ідентифікатор sq96296g. 25.Відповідно до п. 3 паспорту позики основні умови кредитування наведено наступне: тип кредиту позика, сума кредиту 5 000,00 грн., строк кредитування до 06.03.2020 року, мета отримання кредиту - на споживчі потреби. 26.Пунктом 4 паспорту позики визначена орієнтовна загальна вартість кредиту 7 044,5 грн, де 5 000,00 грн - сума позики, 14,50,00 грн - відсотки за користування позикою, 2 030,00 грн комісійна винагорода. 27.Згідно з п. 5 паспорту позики кредит повертається одноразово в сумі 7 044,5 до 06.03.2020 року. 28.На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЕНС» (далі - ТОВ «ФК ««ЕЛАЕНС») надавало Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. 29.Відповідно до довідки за вих. № 142805 від 01.09.2025 року ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» повідомило, що на підставі договору № 04/08-17-ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 року надало ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. В результаті платіжної операції на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі платіжної операції: платник коштів ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318), отримувач коштів [PERSON] , номер транзакції в системі 1182310158, номер операції 195320159, дата проведення платежу 06.02.2020, сума платежу 5 000,00 грн, валюта платежу гривня UAH, платіжний засіб (метод) карта, банк емітент платіжної картки отримувача коштів MONOBANK, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . 30.З витребуваної у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судом інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 06.02.2020 року на банківську картку № [NUMBER] було зарахування коштів в сумі 5 000,00 грн. FDY._А2C. Грошові кошти за цією транзакцією були зараховані на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] . Верифікація власника банківської картки № [NUMBER] була проведена банком під час укладання договору. 31.Відповідно до розрахунку заборгованості з 06.02.2020 року по 29.07.2025 рокуза Договором позики № 142805 від 06.02.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 25 104,5 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за позикою; 20 104,5 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. V. Оцінка суду V.1 Щодо укладення договору позики та перерахування коштів Відповідачу 32.Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 33.Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). 34.Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 35.Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). 36.Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. 37.Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 38.Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 39.Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 40.Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. 41.Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 42.Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. 43.Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). 44.Верховний Суд у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є, зокрема, комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. 45.У постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 року, зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету й договір між позичальником та ТОВ не був би укладений. Електронний договір, укладений шляхом послідовності дій, передбачених системою (зокрема підтвердження через смс-код), має таку ж юридичну силу, як і паперовий документ із власноручним підписом. 46.Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] 06.02.2020 року укладено договір позики № 142805, підписаний електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора z1321gf4. 47.Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про Відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» відповідний договір, підписаний відповідачем, є належним та допустимим доказом на підтвердження існування зобов`язань. 48.Доказів, що указаний в договорі та паспорті споживчого кредиту одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не Відповідачу, останнім не надано, тоді як наведений Позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави уважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. 49.Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19. 50.Суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 51.Факт перерахування відповідачу кредитних коштів Позивач підтверджує довідкою за вих. № 142805 від 01.09.2025 року ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», якою останній повідомив, що на підставі договору № 04/08-17-ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 року надало ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. В результаті платіжної операції на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі платіжної операції: платник коштів ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (код ЄДРПОУ 41229318), отримувач коштів [PERSON] , номер транзакції в системі 1182310158, номер операції 195320159, дата проведення платежу 06.02.2020, сума платежу 5 000,00 грн, валюта платежу гривня UAH, платіжний засіб (метод) карта, банк емітент платіжної картки отримувача коштів MONOBANK, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . 52.З витребуваної у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судом інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 06.02.2020 року на банківську картку № [NUMBER] було зарахування коштів в сумі 5 000,00 грн. FDY._А2C. Грошові кошти за цією транзакцією були зараховані на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] . Верифікація власника банківської картки № [NUMBER] була проведена банком під час укладання договору. 53.Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2025 року справа 129/1033/13-ц яка виснувала, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12, частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України. 54.Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 55.Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що Договір позики № 142805 від 06.02.2020 року був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором та кредитні кошти отримані Відповідачем, а, отже, є укладеним. 56.Також підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами факт перерахування кредитних грошових коштів в сумі 5 000 грн на умовах указаного договору на рахунок відповідача. Доказів повернення кредитних коштів на умовах договору відповідачем суду не представлено. 57.Отже, вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5 000 грн належним чином доведені, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. V.2 Щодо нарахування відсотків та комісії V.2.1 Нарахування відсотків за користування кредитом 58.Із розрахунку заборгованості вбачається, що Позивачеві за Договором позики № 142805 від 06.02.2020 року нараховано: -з 06.02.2020 року по 05.03.2020 року відсотки у розмірі 14,50 грн (п. 1.1.2.1 Договору); -з 06.02.2020 року по 05.03.2020 року комісію у розмірі 2 030,00 грн (п. 1.1.2.2 Договору); -з 06.03.2020 року по 03.07.2020 року суму прострочених відсотків у розмірі 60,00 грн (п. 1.1.2.1 Договору); -з 06.03.2020 року по 03.07.2020 року суму простроченої комісії у розмірі 18 000,00 грн (п. 5.3 Договору). 59.Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 60.Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 61.Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 62.Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 63.Згідно з п. 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. 64.Згідно п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. 65.У постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). 66.Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість. 67.Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. 68.Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 57). 69.Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 70.Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). 71.Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року в справі № 753/8945/19). 72.Позивач, як юридична особа, діяльність якою пов`язана з наданням фінансових послуг і яка є правонаступником особи, яка підготувала проєкт договору позики - є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача. 73.Як встановлено судом, сторонами у договорі погоджено строк повернення кредиту - 06.03.2020 року, та плату за користування кредитом у межах вказаного строку. 74.Доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. 75.Водночас, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. 76.У п. 5.4. Договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості, але Позивачем такі позовні вимоги до Відповідача не заявлені. 77.Тобто, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 06.03.2020 року, а після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак у цій справі таких позовних вимог ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» не заявило, а, тому, вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами дії кредитного договору задоволенню не підлягають. 78.Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору є безпідставними. 79.Відтак, стягненню з Відповідача підлягають проценти за період з 06.02.2020 по 06.03.2020 у розмірі 14,50 грн. V.2.2 Нарахування комісії за обслуговування 80.Суд звертає увагу на те, що у Договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються Відповідачу та за які Позивачем встановлена комісія. 81.Ураховуючи те, що Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення п. 1.1.2.2. договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 82.Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 року у справі №181/384/21 при розгляді справи за аналогічних правовідносин. 83.У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. 84.Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. 85.Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 86.Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 87.З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13.07.2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21). 88.Відтак, суд дійшов висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки неможливо встановити, які саме послуги надавались Відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). 89.Суд звертає увагу, що в укладеному сторонами договорі взагалі на зазначено за які послуги нараховується комісія, а тому в частині стягнення комісії, нарахування якої передбачено п. 1.1.2.2, слід відмовити. V.2.3 Нарахування простроченої комісії 90.Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду у розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожен день прострочення. 91.Водночас, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. 92.При цьому, ч. 2 ст. 625 ЦК України конкретизовано визначений ст. 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 93.Отже, з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із ст. 536, 625, 693 ЦК України. 94.У свою чергу, згідно з визначенням поняття неустойки, яке передбачено ст. 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, є пеня. 95.Таким чином, оскільки проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п.5.3 договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нараховану підвищену комісійну винагороду за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору в розмірі 18 000,00 грн. 96.Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 року у справі № 709/1320/21 зазначив, що Законом України від 16.06.2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину. 97.Постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із 22.05.2020 року до 01.10.2021 року на території України карантин. 98.З огляду на приписи пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12.03.2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який нараховується пеня, суд звертає увагу на те, що нарахування комісій за прострочення Позивачем не відповідає вимогам закону. 99.Зазначене узгоджується висновкам Верховного Суду у постановах від 16.12.2021 року у справі № 922/4076/20, 25.10.2022 року у справі № 916/183/22, 14.08.2023 року у справі № 709/1320/21. Наведене свідчить про необхідність відмови у задоволенні вимоги Позивача про стягнення прострочених комісій за прострочення виконання зобов`язань за Договором позики. 100.Ураховуючи наведене, суд дійшов, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за Договором позики № 142805 від 06.02.2020 року у розмірі 5 014,50 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за позикою; 14,50 грн заборгованість по відсоткам. VI. Розподіл судових витрат між сторонами 101.Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 102.Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 103.Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 104.Частиною 4 вищевказаної статті вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 105.У разі недотримання вимог цієї частини статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 106.Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 107.Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду: договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, акт від 01.09.2025 року № 370 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, довіреність від 09.07.2025 року. 108.Ураховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати на правничу допомогу пропорційно задоволених вимог у сумі 998,73 грн. 109.Представником Відповідача заявлено вимогу про стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані суду протягом 5 календарних днів після прийняття рішення по справі. Зазначене узгоджуються з ч. 8 ст. 141 ЦПК України та з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 05.07.2023 року у справі № 911/3312/21. 110.Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з Відповідача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 483,86 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial