Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Свої вимоги мотивувала тим, що вона народилася на території РСФСР. У період з 1990 по 1993 рік будучи неповнолітньою громадянкою СРСР, вона проживала на території України разом із своєю матір`ю [PERSON] . Заявник не має паспорта громадянина України, через що у березні 2023 року із заявою про перевірку належності до громадянства України вона звернулась до посольства України в Грузії, однак отримала відмову через не підтвердження факту громадянства належним чином. [PERSON] з 2002 року перебуває у шлюбі із громадянином України [PERSON] , у шлюбі мають доньку [PERSON] , 2003 року народження, яка також є громадянкою України. Листом ДМС України від 31.03.2023 року [PERSON] було повідомлено про неможливість оформлення паспорта громадянина України, оскільки не встановлено факту належності до громадянства України та рекомендовано в судовому порядку встановити факт постійного проживання. У зв`язку з викладеним просила встановити факт її постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують особу заявника, зокрема паспорта або іншого документа, який підтверджує її особу. 28 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 27 листопада 2025 року. Залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області. 12 листопада 2025 року представник управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області - Боринська Р.Р. подала до суду пояснення із яких вбачається, що управління вважає безпідставною та необгрунтовною заяву [PERSON] . Зокрема стверджують, що заявником не додано доказів які б підтверджували факт її проживання на території України 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Додана до заяви довідка Мурованокуриловецької селищної ради від 29.09.25 року №9-209 про те, що заявник проживала та була зареєстрованою по [ADDRESS] з 10.01.1991 року по 03.08.1993 року, яка сформована на основі виписки із погосподарської книги, не містить, як додатків, самих сторінок погосподарської книги. Крім того, трудова книжка [PERSON] як доказ підтверджує місце роботи та трудову діяльність самої матері, а не факт проживання дитини. Наявна у матеріалах справи довідка ліцею с. Котюжани Мурованокуриловецького району від 29.09.2025 року про навчання заявника у Котюжанівській СЗШ з 01.09.1990 року по 25.05.1993 року, не додавалась до матеріалів справи які подавались до УДМС України. Стверджують, що термін зберігання особових карток учнів загальноосвітніх шкіл становить три роки, термін зберігання класних журналів в архіві становить 5 років. Відтак, у разі надання такої довідки необхідно перевірити на підставі яких архівних документів формувалась та видавалась довідка, чи зверталась посадова особа Котюжанівської СЗШ до архіву про витребування матеріалів про навчання заявниці і чи взагалі наявна така інформація в архіві. У свідоцтві про народження заявниці міститься інформація про її народження у місті Новгород Новгородської області, РСФСР, що не підтверджує факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, або 13 листопада 1991 року, а тому даний доказ є неналежним. Щодо свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини, такі докази не підтверджують факт проживання заявниці на території України, оскільки укладення шлюбу та народження дитини відбулось у 2002, 2003 роках на території рф. Тому заявницею не надано жодного належного доказу на підтвердження належності до громадянства України, у тому числі проживання її на території України станом на 24.08.1991 року. Щодо свідків: Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року за № 296/289/19 дійшов висновку, що предметом доказування у таких справах (встановлення факту проживання) є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених свідками відомостей можна обгрунтовно поставити під сумнів, Тобто свідки, які дають свідчення про обставини які відбулися у 1991 році не можуть бути точними, правдивими та обгрунтовними, тому фактично їх не можна приймати до уваги. Оскільки, метою встановлення факту постійного проживання на території України є встановлення належності заявника до громадянства України, однак доказів проживання її у вказаний період матеріали справи не містять, що свідчить про недоведеність нею належності до громадянства України, відсутні підстави і для задоволення її заяви та встановлення вказаного факту. 14 листопада 2025 року отримано пояснення у справі від Міністерства закордонних справ України. Зокрема, представник зазначає, що за інформацією Посольства України в Грузії, у березні 2023 року під час проведення виїзного консульського обслуговування у м. Батумі, громадянка росії [PERSON] звернулась із клопотанням про перевірку належності до громадянства України на підставі факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року та/або 13.11.1991 року до якої були долучені відповідні документи. За результатами перевірки УДМС України у Вінницькій області листом від 31.03.2023 року зазначило, що підстав для підтвердження належності [PERSON] , до громадянства України не встановлено, підтвердити належність до громадянства України неможливо. Відповідно до інформації отриманої із Мурованокуриловецької селищної ради про початок проживання [PERSON] по [ADDRESS] до 03.08.1993 року - дані відсутні. Таким чином довідки заявниці не підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності України або на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України». Просили врахувати надані письмові пояснення при розгляді вказаної справи. Судове засідання, яке було призначено на 27.11.2025 за клопотанням представника заявника у зв`язку з необхідністю витребування та подання додаткових доказів було відкладено на 16.12.2025. 16.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 29.12 2025 для виклику свідків та витребування для огляду в судовому засіданні оригіналів погосподарської книги за 1991-1993 роки Котюжанівської сільської ради народних депутатів Мурованокуриловецького району та журналів наказів директора Котюжанівської середньої школи за 1990 - 1992 р.р., та 1992 -1995 р.р. В судовому засіданні представник заявника повністю підтримав подану ним заяву в інтересах [PERSON] за обставин, у ній викладених, та просив суд її задовольнити. Крім того, пояснив, що заявник вживає заходів для набуття громадянства із 2023 року, оскільки має намір постійно проживати на території Україні разом із чоловіком та дочкою. Представник заінтересованої особи Міністерства Закордонних справ України у своїх письмових поясненнях, надісланих до суду 14.11.2025 (зворот а.с.48) просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника. При розгляді справи врахувати надані до суду пояснення. Залучений до участі у справі представник управління державної міграційної служби України у Вінницькій Боринська Р.Р. проти встановлення факту проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 заперечувала за обставин викладених у письмових поясненнях. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона працювала у Комунальному закладі «Котюжанівська допоміжна школа-інтернат» на посаді помічника вихователя та була особисто знайома з [PERSON] . Остання працювала у зазначеній школі-інтернаті на посаді вчителя у період з 1991 по 1993 роки, у цей час постійно проживала разом зі своїми дітьми в с.Котюжани. У неї було двоє дітей: син, який відвідував дитячий садок, та донька [PERSON] . [PERSON] була родом із села Снітків. Свідок [PERSON] (працівниця Котюжанівської спецшколи-інтернату), суду показала, що добре пам`ятає [PERSON] , яка працювала у них в школі на посаді виховательки. Остання прибула із села Снітків Мурованокуриловецького району разом із двома неповнолітніми дітьми. Сільською радою їй було надано квартиру, у якій вона проживало близько чотирьох років за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] відвідувала школу в селі Котюжани та навчалася до 5 класу, а син відвідував дитячий садок. Свідок [PERSON] суду показав, що він перебував у шлюбі з [PERSON] у період з 1990 року по 1993 рік. На момент укладення шлюбу у [PERSON] було двоє дітей: донька [PERSON] (заявниця) та син [PERSON] . Після укладення шлюбу вони проживали однією сім`єю у [ADDRESS] . У 1993 році шлюб розірвали і він повернувся в село Снітків, [PERSON] з дітьми залишилася проживати в с.Котюжани. Також вказав, що [PERSON] працювала у Котюжанівській допоміжній школі-інтернат», а донька [PERSON] відвідувала загальноосвітню школу в селі Котюжани. Свідок [PERSON] - начальник відділу претензійно-позовної роботи Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області надала суду для огляду оригінал погосподарської книги за 1991-1995 роки Том 2 - Виконавчого комітету Котюжанівської сільської Ради народних депутатів Мурованокуриловецького району (Державний архів Вінницької області) та пояснила, що погосподарські книги ведуться з 1 січня, особові рахунки відкриваються на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Відмітки у погосподарські книги вносилися відповідальною посадовою особою: у відповідний період секретарем сільської ради, а на теперішній час старостою. По особовому рахунку № [NUMBER] є позначка «з 10 січня 1991 року», що на її думку свідчить про період проживання осіб за відповідною адресою, зокрема з 10 січня 1991 до 03 серпня 1993 року. Також вказала, що погосподарськи книги зберігаються у Мурованокукуриловецькій селищній раді на постійній основі до повної ліквідації установи. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [INFO] у м. Новгород Новгородської області, РСФСР народилася [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження заявника її батьками є [PERSON] , за національністю росіянин та [PERSON] , за національністю українка. Відповідно до довідок старости Котюжанівського старостинського округу № 9-209 від 29.09.2025 року та № 235 від 03 жовтня 2022 року (а.с.5, 53) [PERSON] фактично проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] з 10 січня 1991 року по 03 серпня 1993 року, в тому числі станом на 24.08.1991 року і 13.11.1991 року. Зазначені обставини підтверджується оглянутою в судовому засіданні погосподарською книгою Том 2 за 1991 - 1995 роки, особовий рахунок [NUMBER] , у якій зазначено, склад домогосподарства: голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - син та [PERSON] , [INFO] - дочка. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.06.1993 року (а.с.94). Крім того, як вбачається із наявної у заявника трудової книжки її матері [PERSON] , заведеної 06 лютого 1980 року, остання працювала на посаді вчителя біології 4-8 класів Долинянської восьмирічної школи Мурованокуриловецького району Вінницької області із 14 вересня 1987 року (а.с. 8). 15 серпня 1989 року переведена на посаду вчителя Котюжанівської школи інтернат і 15 серпня 1993 року звільнена із займаної посади у зв`язку із виїздом до місця проживання чоловіка (зворот а.с. 8). Зазначені відомості також підтверджується довідкою директора КЗ «Котюжанівської спеціальної школи» Вінницької обласної ради № 160 від 11 грудня 2025 року (а.с. 88) згідно з якою [PERSON] дійсно працювала у закладі, який на той час мав назву Котюжанівська допоміжна школа-інтернат з 15 серпня 1989 року по 15 серпня 1993 року. З журналу наказів Котюжанівської середньої школи за період з 02.01.1990 року по 20.01.1992 року (97 аркушів, строк зберігання - 75 років) вбачається, що наказом директора школи від 05.09.1990 року № 79 [PERSON] зараховано ученицею 2 класу, яка до цього навчалася у Снітківській середній школі (а.с.133). Також з журналу для записів висновків та пропозицій за результатами внутрішнього контролю, що містить накази директора Котюжанівської середньої школи за період 19921995 років, убачається, що наказом від 05.09.1993 року № 7 [PERSON] , учениця 5 класу, вибула зі школи у зв`язку з переїздом батьків в інше місце проживання (а.с. 132). Вказане підтверджується довідкою директора навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад дошкільний навчальний заклад с. Котюжани» (а.с.52), згідно з якою заявниця закінчила у зазначеному закладі 4 класи. Наведені письмові докази у своїй сукупності підтверджують, що заявниця у неповнолітньому віці фактично проживала на території України, а саме у селі Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області, навчалася у місцевому закладі загальної середньої освіти з 1990 по 1993 роки та перебувала на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року. Оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що вони є належними та допустимими доказами фактичного проживання заявниці на території України у відповідний період, зафіксований у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим підстав для сумніву в їх достовірності та допустимості суд не має. На даний час [PERSON] є громадянкою Російської Федерації (а.с. 27), однак має бажання набути громадянство України і проживати тут разом із чоловіком та дочкою, які є громадянами України (а.с. 17, 19). У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991року №1636-ХІ І «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. При цьому, сама по собі наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22) та у постанові Верховного Суду від 18.09.2025 року у справі № 128/1048/24. Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили той факт, що [PERSON] до та станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року проживала на території України в с.Котюжани Мурованокуриловецького району Вінницької області разом із своєю матір`ю. Покази зазначених свідків, незважаючи на тривалий проміжок часу, що пройшов з моменту виникнення цих обставин, узгоджуються між собою та зібраними у справі доказами, сумнівів у їх достовірності у суду немає. Крім того, відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР від 25.05.1990 N69, які замінено Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 N 48 особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Всі записи в особових рахунках провадяться безпосередньо в господарствах. Якщо на території сільської Ради є будинки без господаря або будинки, в яких господарі проживають сезонно (дачники), в погосподарських книгах вони не враховуються. Відомості про ці будинки записуються в окремому списку. В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп (господарства працівників колективних сільськогосподарських підприємств, робітників, службовців, осіб, які зайняті індивідуальною трудовою діяльністю, селянські (фермерські) господарства та ін.), які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в погосподарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. Особи, які тимчасово проживають на території сільської Ради, записуються не в погосподарську книгу, а в окремі списки за формою N 2 - «Список осіб, що тимчасово проживають на території сільської Ради». На думку суду заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України в момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), зокрема, документи щодо працевлаштування її матері, навчання та постійної реєстрації. Прості арифметичні підрахунки дають підстави обґрунтовано вважати встановленим, що на час проголошення Акта Незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року заявнику було 8 років, вочевидь, вона не могла самостійно проживати на території України. Отже, на підставі наданих та витребуваних письмових доказів та показів свідків судом встановлено факт постійного проживання заявниці [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Вказаний факт має юридичне значення для вирішення питання про належність заявниці до громадянства України та не може бути підтверджений іншим способом, окрім судового. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved