Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

02 вересня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «Факторінгс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява подана представником позивача адвокатом Меладзе С. О. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд». Позов обґрунтовано тим, що 28 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28/03/2008/840-Н/75, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 30 128, 56 доларів США строком до 28 березня 2018 року. У зв`язку з тим, що грошові кошти відповідач [PERSON] не повернув банк звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2014 року позов ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 31 699,31 доларів. 15 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір №GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований у реєстрі за №834. 20 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «ФК «Факторингс» укладено договір №20/07/2020 про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано у реєстрі за №852. Станом на 01 вересня 2025 року сума інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на розмір заборгованості [PERSON] , становить 192 490, 61 гривень, що становить 4 658, 50 доларів США. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Факторингс» три проценти річних, розраховані на підставі ст. 625 ЦК України, за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №28/03/2008/840-Н/75 від 28 березня 2008 року в розмірі 192 490, 61 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 17 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Представник позивача ТзОВ «ФК «Факторингс» у судове засідання не з`явився, заявою від 17 листопада 2025 року просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 28 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №28/03/2008/840-Н/75, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 30 128,56 доларів США 56 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою Житлове рішення «Іпотечний конструктор». Відсотки за користування кредитом розраховувалися банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,79 % на рік. Кредит був наданий строком до 28 березня 2018 року. Установлено, що заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2014 року ухвалено: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ Надра заборгованість за кредитним договором у сумі 31 699,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 360015,40 грн. та 21 955,86 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ Надра по 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору. 15 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір №GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований у реєстрі за №834. Відповідно до п. 1 Договору ВАТ КБ «Надра» відступає ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» належні банку, а новий кредитор ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1-5 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. У подальшому, 20 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТзОВ «ФК «Факторингс» укладено договір №20/07/2020 про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстровано у реєстрі за №852. Відповідно до п. 1 Договору за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, товариство відступає новому кредитору належні товариству, а новий кредитор набуває права вимоги товариства до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1-4 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року (справа № 916/190/18) зазначено, що «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.». Суд зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором №28/03/2008/840-Н/75 від 28 березня 2008 року визначена заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира та становила 31 699,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 360015,40 грн. Станом на 01 вересня 2025 року сума 3 % річних, загальний розмір яких становить 192 490, 61 гривень, що становить 4 658, 50 доларів США. Грошове зобов`язання відповідача перед ТзОВ «ФК «Факторингс» не припинене та продовжує існувати. Отже, встановивши, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед банком, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Факторингс» 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини справи, наявність простроченого грошового зобов`язання відповідача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Також суд ураховує, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав, а тому позов ТзОВ «ФК «Факторингс» до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2422,40 гривень судового збору.

Outcome: approved