Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] аліменти на їх утримання починаючи з дати подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.07.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В червні 2021 року відповідачка поїхала на заробітки до іншої місцевості. Відносини між сторонами на той час вже розладились. З 04.06.2021 з відповідачкою пропав зв`язок, позивач подав заяву до поліції про розшук, [PERSON] знайшлась в лікарні в місті Одеса, до дому повертатися відмовилась та повідомила, що має намір будувати інші відносини з іншим чоловіком. Остання припинила відносини не тільки з позивачем, а і з власними дітьми. 17.12.2021 Олександрівським районним судом Донецької області було прийнято заочне рішення, яким шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Протягом трьох з половиною років [PERSON] не цікавиться життям власних дітей, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Остання шкільним життям дітей не цікавиться, дітьми займається тільки [PERSON] . Ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області Попович І.А. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування селищної ради Краматорського району Донецької області. 26.09.2024 від представника позивача [PERSON] адвоката Статівої О.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання до долучення доказів. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області Попович І.А. від 30.09.2024 витребувано з Міністерства соціальної політики України з Єдиної інформаційної бази даних про те, чи входить до переліку взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту [PERSON] . Ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області Попович І.А. 18.11.2024 позовну заяву [PERSON] передано до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова судді Осадчого О.В. від 16.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Грищенка Олега Володимировича надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що вимоги та докази позивача не відповідають дійсним обставинам, мають суб`єктивний характер та не підлягають задоволенню. Діяння позивача створюють умови, які перешкоджають спілкуванню матері з дітьми та приймати активну участь у їх виховані та піклуванні. В період спільного проживання з боку позивача відбувалось домашнє насилля над відповідачем, як фізичного так й психологічного характеру. Саме за таких обставин, задля збереження власного життя, відповідач вимушено покинула родину. [PERSON] бажає приймати активну участь у вихованні доньки, піклуванні про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідачка просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] адвоката Статівої О.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про заслуховування думки дитини. 27.01.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Статівої О.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відносно [PERSON] , у зв`язку із тим, що йому виповнилось 18 років. Ухвалою судді Московського районного суду міста Харкова Осадчого О.В. від 20.02.2025 прийнято відмову позивача від частини позовних вимог відносно [PERSON] . Зобов`язано орган опіки та піклування Олександрійської селищної ради Краматорського району Донецької області надати до суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. 03.04.2025 від Органу опіки та піклування Олександрійської селищної ради Краматорського району Донецької області на виконання ухвали суду від 20.02.2025 надійшов висновок доцільності/недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.09.2025 клопотання представника позивача про виклик та допит свідків, а також допит дитини задоволено. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 31.10.2025 постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження у справі та залучити до участі у справі [INFO] . Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19.12.2025 закрито підготовче провадження по справи. Справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] адвокат Статіва О.В. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідач [PERSON] - адвокат Грищенко О.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Представника третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що матір не зверталась до органів опіки. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників, процесу, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Так, статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами 1-2, 4 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). При цьому, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Також необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав щодо дитини та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2006 року, рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 17.12.2021 року у справі № 933/646/21 шлюб розірвано, прізвище дружини залишено [PERSON] , судове рішення набрало законної сили 18.01.2023 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Органом опіки та піклування Олександрівської селищної ради складено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З наданого висновку вбачається, що було заслухано думку матері, яка повідомила, що з дітьми вона інколи спілкується за допомогою повідомлень в месенджерах, останній раз бачила дітей влітку 2021 року. За весь час, що діти живуть з батьком, жодного разу не намагалась створити умови щодо спільного проживання з дитиною, але хоче налагодити з ними стосунки. Присутні на засіданні комісії батько [PERSON] , син [PERSON] та малолітня донька [PERSON] наголосили, що мати не цікавиться потребами своїх дітей, їх фізичним та моральним розвитком, не бере участі у вихованні, на надає жодної матеріальної допомоги. Суд критично оцінює даний висновок органу опіки, оскільки вказаний висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків. На думку суду, висновок органу опіки та піклування Олександрійської селищної ради суперечить інтересам дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що не працює, навчається в Київському університеті на другому курсі. [PERSON] та [PERSON] його батьки. З батьком свідок має гарні стосунки, а з матір`ю стосунки відсутні. Проживають разом з батьком, який займається їх вихованням після того, як мати залишила сім`ю. Одягає, годує батько. Матір з ним зовсім не спілкується, він також такого бажання не має. Виховання і утримання з боку матері не було. Матір була зла, ставлення до свідка було погане. У свідка задалося спілкування з татом, він дав йому простір у зв`язку із чим, свідок може реалізувати себе як хоче, а матір обмежувала [PERSON] у самовираженні. . Відносини сестри з матір`ю були такі ж як і з свідком. Зазначив, що батько ніколи не поводився агресивно ані по відношенню до нього, ані до сестри. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є односельцем позивача. Від батька йде любов до дітей, діти до нього відгукуються щиро та позитивно. Сварок не чула та не бачила. Зазначила, що відповідач від`їжджала на заробіток. Живуть в достатку, гарний будинок, машина. Їхати на заробіток було рішенням відповідачки. Про відповідачку нічого поганого не знає, вважає, що вона жінка зі своїм поглядом на життя. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає з батьком, відносини з ним гарні, на відміну від відносин з матір`ю. Останній раз спілкувалась з матір`ю у цьому році, вона писала. [PERSON] не має бажання спілкуватися з матір`ю. Зазначила, що якщо захоче спілкуватися з матір`ю то батько буде допомагати, але вона не хоче. Матір бачила у 2021 році до того, як вона поїхала до Одеси. Мама вітала з днем народження у цьому році та у минулих роках, писала СМС повідомлення, а один раз телефонувала. За допомогою телефону спілкувались декілька разів. Зазвичай перша писала відповідачка. Вихованням займається батько, брат, бабуся зі сторони батька. Бабуся та дідусь з маминої сторони говорили щоб приходили до них. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках і лише при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. При цьому суд вважає, що сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, може бути достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання матері змінити ставлення до виховання доньки, піклування про її фізичний і духовний розвиток. За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню, проте вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до дитини. При цьому суд, з метою додержання принципу юридичної визначеності, який є складовою принципу верховенства права, вважає за необхідне визначити конкретну тривалість відповідного контролю з боку органу опіки та піклування. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Так, статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи, що сторони у справі не заперечували факт проживання дитини саме разом із батьком - позивачем у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за даною позовною вимогою, слід залишити за позивачем. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial