Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Сенс банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 16.03.2020 [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту №501218641, відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертали кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ "Сенс Банк". Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 124 119, 29 грн, з яких 48 517, 76 грн - заборгованість за кредитом; 22 319, 73 грн - заборгованість за відсотками; 53 281, 80 - заборгованість по комісії, яку просили суд стягнути з відповідача. [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що умовами договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною. З наданих позивачем матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивачу, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються Відповідачу та за які Позивачем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Оскільки надання кредиту, розрахунково-касове обслуговування це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Наголошував, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором за комісією за обслуговування кредиту у сумі 53 281,80 грн. є необґрунтованими і не може бути задоволена, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. Згідно розрахунку відсотки за користування кредитом та комісія нараховувались Банком з 13.04.2020 по 16.07.2024 р., тобто безпідставно додатково нараховано відсотків та комісії за 4 місяці після спливу визначеного договором строку кредитування. Також зазначав, що Позивач щомісячно з суми перерахованої Відповідачем на погашення суми кредиту списував грошові кошти у розмірі 1776,06 грн. в рахунок комісії, підстав для списання якої у Позивача не було, що призвело до невірного розрахунку щомісячного зменшення суми тіла кредиту від якої нараховуються відсотки за користування кредитом, до того ж щомісячно нараховувались відсотки у розмірі 19, 25375% замість 18,99%, вважає, що Позивачем невірно визначено суму, яку мав сплатити Відповідач відповідно до умов договору, що призвело до невірного висновку про наявність у Відповідача заборгованості за Кредитним договором. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що умова договору, яка зобов`язує позичальника нести витрати за розрахунково-касове обслуговування суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Доводи які викладені в зустрічному позові аналогічні доводам, викладеними у відзиві. Враховуючи нікчемність положень Договору про нарахування комісії сума у розмірі перерахунку сплаченої комісії в рахунок погашення тіла кредиту та нарахування саме 18,99% (замість 19,25375%) від суми заборгованості (яка має зменшуватись, в залежності щомісячно з урахуванням фактичних сум погашення) Позичальник мав сплатити:комісію у сумі 0,00 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 15866,28 грн.; тіло кредиту: 78 936,00 грн. Заборгованість Позичальника складає: комісію у сумі 0,00 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 542,19 грн.; тілу кредиту 1395,09 грн. Таким чином, Банк безпідставно нарахував Позичальнику грошові кошти у розмірі 122 182,01 грн., з яких:- 92355,12 - безпідставно нарахована комісія з яких:- 39 073,32 грн. сплачена Позичальником комісія мають бути зараховані в погашення заборгованості за тілом кредиту у відповідні періоди здійснення платежів; 53 281,80 грн. - списана, як така, що не підлягає сплаті; 29826,89 грн. (надмірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами) мають бути списані, як такі, що не підлягає сплаті. Таким чином, Банк безпідставно нарахував Позичальнику комісію, здійснив нарахування відсотків за користування кредитом в більшому розмірі, ніж встановлений умовам Кредитного договору, що призвело до зарахування коштів, які сплачував Позичальник в рахунок комісії та відсотків, замість врахування в погашення тілу кредиту, що в свою чергу, призвело до нарахування Банком неіснуючої заборгованості. Враховуючи зазначені обставини, просить суд у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 березня 2020 року № 501246301 з огляду на нікчемність пункту 1 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 28.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс банк» підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 16.03.2020 позичальник звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 16.03.2020 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501246301, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії Позичальник запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між Позичальником та Банком. 16.03.2020 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501246301, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501246301 від 16.03.2020 року. Кредитний договір був укладений на наступних умовах: сума кредиту - 78 936,00 грн.; процентна ставка - 18,99 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців; дата повернення кредиту - 16.03.2024 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 16 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту; розмір мінімального щомісячного платежу 4 135,84 грн.; загальна кількість платежів 48. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідно до п. 1 кредитного договору було передбачено сплату відповідачем на користь АТ «Альфа-Банк» комісійної винагороди за послуги з розрахунково-касового обслуговування, а саме: за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в кредитному договорі; за обслуговування (управління) кредиту 2,25% від суми кредиту. При цьому обумовлено сплату комісійної винагороди за діючими тарифами банку. Відповідач за первісним позовом не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.02.2025 за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 124 119, 29 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 48 517, 76 гривень, заборгованість за відсотками - 22 319, 73 гривень, заборгованість по комісії - 53 281, 80 гривень. Згідно виписки за кредитним договором № 501246301 від 16.03.2020 [PERSON] за період з 16.03.2020 по 16.01.2022 було сплачено кошти за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 39 073, 32 грн. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору в повному обсязі, він має сплатити на корить кредитора заборгованість у відповідному розмірі. 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За обставинами даної справи звертаючись з позовом АТ «Сенс Банк» просив стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість в сумі 124 119, 29 грн. Банком, в підтвердження боргу [PERSON] надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, з якої вбачається, що заборгованості [PERSON] складає у розмірі 124 119, 29 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 48 517, 76 гривень, заборгованість за відсотками - 22 319, 73 гривень, заборгованість по комісії - 53 281, 80 гривень. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 53 281, 80 грн не підлягають задоволенню. Згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку боржником було сплачено 39 073, 32 грн комісії упродовж з 16.03.2020 по 16.01.2022. З огляду на вказане, оскільки позичальник не виконав свого обов`язку та в нього утворилась кредитна заборгованість, однак умови кредитного договору про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування в частині обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а позичальник сплатив комісію за ці послуги в сумі 39 073, 32 грн, суд вважає за необхідне зарахувати цю суму до заборгованості за кредитом. Доводи стосовно безпідставного нарахування банком відсотків після закінчення визначеного договором строку кредитування знайшли підтвердження. Так згідно розрахунку банком нараховані після закінчення визначеного договором строку кредитування відсотки в сумі 2 298,77 грн, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо доводів відповідача стосовно зарахування коштів, які сплачував позичальник в рахунок комісії на погашення тілу кредиту та невірного розрахунку банком відсотків, суд зазначає, що між банком та відповідачем узгоджено графік, що не заперечується останнім. Водночас суд звертає увагу, що протягом значного періоду часу відповідач виконував умови договору, та сплачував заборгованість, не оспорюючи її складових та розміру. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 29 465, 40 грн., а тому позов акціонерного товариства «Сенс банк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає задоволення частково. Що стосується заявленої зустрічної позовної вимоги [PERSON] щодо зобов`язання АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених за кредитним договором від 16 березня 2020 року № 501246301, суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки судом враховано платежі по комісії в сумі 39 073, 32 грн при розгляді справи. Враховуючи вищевикладене зустрічні позовні вимоги [PERSON] до акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує ухвалу суду без її проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст ухвали складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.12.2025, є дата складення повного судового рішення 07.01.2026.

Outcome: partial