Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулася в суд з даним позовом, який мотивовано тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та в них є спільна неповнолітня дочка. З жовтня 2024 року конфлікти та непорозуміння між ними стали все частішими та емоційнішими, відповідач змінив своє ставлення до позивачки та сімейних цінностей, припинив дбати про сім`ю, не займається вихованням дитини, вчиняє безпідставні сварки та психологічний тиск на позивачку. Близько року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства тощо. Шлюб існує лише формально. Відповідач подав відзив, у якому зазначив, що позов визнав в повному обсязі, погодився розірвати шлюб. Заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу, вважає такі неспівмірними зі складністю справи. Просив відмовити в стягненні з нього на користь позивачки витрат на правничу допомогу та стягнути з останньої на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн. Інші процесуальні дії Ухвалою суду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.03.2009р. та в них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , що встановлено з свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного гос\-подарства, не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Оцінка суду Позивачем ставиться питання про розірвання шлюбу між сторонами та стягнути з відповідача судовий збір. Відповідно до ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч.2 ст.104 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч.3 ст.105 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.1, ч.2 ст.112 СК України). Як встановлено з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд визнає наявними підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Розподіл судових витрат між сторонами Розподіл судових витрат між сторонами Судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог (ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України). Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 1211,20грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Так, в позовній заяві зазначено судові витрати позивачки в розмірі: 5000грн. за підготовку справи до судового розгляду, 1250грн. судового збору, 5000грн. за участь адвоката в суді. Оскільки позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а також відповідач визнав позов, то з останнього підлягає стягненню 50 відсотків судового збору. Також, позивачці підлягає відшкодуванню з державного бюджету 50 відсотків судового збору. З долучених до справи доказів встановлено, що позивачка сплатила за надання їй правничої допомоги 2000грн. (квитанція до прибуткового касового ордера №22 від 19.08.2025р.). Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такі послуги адвоката, як консультація адвоката стосовно підготовки справи до судового розгляду є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними. Крім того, розгляд справи призначено без виклику сторін, а тому витрати за участь адвоката в суді відшкодуванню не підлягають. Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, а також часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки повинен становити 2000грн.

Outcome: approved