Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 16.10.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.07.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №00-9866299 на суму 7 475 грн, який підписаний шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису). На виконання договору ТОВ «Макс Кредит» 21.07.2024 перерахувало [PERSON] через банк провайдер кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-4758. В свою чергу, всупереч умовам кредитного договору [PERSON] не виконувала належним чином свої зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Надалі, 20.01.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9866299 від 21.07.2024 на загальну суму 15 580 грн 50 коп, з яких: 7 475 грн заборгованість по тілу кредиту, 8 105 грн 50 коп заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-9866299 від 21.07.2024 в сумі 15 580 грн 50 коп, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Згідно з ухвалою суду від 05.01.2026 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.07.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачкою [PERSON] , шляхом підписання позичальницею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 63383, укладено договір кредитної лінії №00-9866299, згідно з яким кредитодавець зобов`язується надати позичальниці кредит у формі кредитної лінії на суму 6 500 грн, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п.1.1, 1.2 договору). Також згідно з п.1.6, 3.5 договору кредитодавець одноразово нараховую комісію за надання кредиту в сумі 975 грн, яку позичальниця зобов`язана сплатити в останній день строку кредитування. Сума кредиту перераховується кредитодавцем на рахунок позичальниці за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №4441-11хх-хххх-4758 (п.2.8 договору). Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 16.07.2025 (п.1.3 договору). Тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і застосовується в межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 цього договору (п.1.5.1, 1.5 договору). Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №00-9866299 від 21.07.2024, ідентифікована ТОВ «Макс Кредит» шляхом надсилання 21.07.2024 на номер телефону [PERSON] одноразового ідентифікатора 63383. ТОВ «Макс Кредит» зобов`язання за кредитним договором виконало та 21.07.2024 перерахувало на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] хх-хххх-4758, номер якої зазначений останньоюв кредитному договорі, грошові кошти в сумі 6 500 грн, що підтверджується повідомленням платіжного сервісу ТОВ «Платежі онлайн» від 06.02.2025. Таким чином, у підписаному [PERSON] договорі чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. В свою чергу, між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» 20.01.2025 укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до розрахунку первісного кредитора та Реєстру боржників від 20.01.2025 до договору факторингу №20012025-МК/Ейс ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9866299 від 21.07.2024 в сумі 15 580 грн 50 коп, з яких: 7 475 грн заборгованість по тілу кредиту (з включенням суми комісії за надання кредиту), 8 105 грн 50 коп заборгованість за відсотками. Згідно з розрахунком позивача за вказаним кредитним договором, заборгованість [PERSON] не погашена та складає 15 580 грн 50 коп. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону). За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, матеріалами справи встановлено, що укладений кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який власноручно введений нею для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що вона ознайомилася та погодилася з усіма умовами договору, тобто сторони погодили усі істотні умови та уклали договір в належній формі. На умовах, визначених у вказаному договорі, [PERSON] надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними та іншими складовими, а також зі встановленим строком їх повернення, про що [PERSON] також підписані Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося в межах строку дії кредитного договору, підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не виявлено. Таким чином, оскільки доказів належного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість належними доказами у справі підтверджується факт передання прав дійсної вимоги за спірним кредитним договором, суд вважає встановленими обставини щодо наявності у позивача права вимоги до відповідачки. Враховуючи, що в порушення зазначених вище умов договору [PERSON] зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи, що відповідачкою не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат за надання правової допомоги в сумі 7 000 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні цього позову.

Outcome: approved