Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання членом сім`ї наймача та зобов`язання надання дозволу на зміну умов договору найму житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона 14.09.2017 року за згодою наймача квартири [ADDRESS] , [PERSON] була зареєстрована за цією адресою та набула право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Вона проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, проживає до цього часу. Жодних умов щодо користування спірною квартирою приїї вселенні не було. [PERSON] був наймачем квартири [ADDRESS] згідно особового рахунку № [NUMBER] КП «Жилсервіс-5» ДМР, що також підтверджується довідкою № 002532 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.02.2025 року. [PERSON] помер [INFO] . Він був далеким родичем її матері, вона проживала в спірній квартирі на правах члена квартиронаймача і продовжує проживати в квартирі після його смерті. Вона утримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги. У зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] позивач влітку 2024 року звернулась до Дніпровської міської ради з приводу надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Листом «Про розгляд заяви» департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.07.2024 року за № 3/16-3356 вона отримала відмову у зміні умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Підставою відмови у рішенні вказано, що наданий пакет документів має недоліки, зокрема відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки [PERSON] з померлим [PERSON] . У зв`язку з вибуттям наймача неприватизованого житла виникла необхідність у зміні умов найму жилого приміщення квартири згідно діючого законодавства, тому остання звернулася до суду з відповідними позовними вимогами. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 09.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 27.11.2025 закрито підготовче провадження по цивільній справі, справу призначено до розгляду по суті. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі. Представник Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи департаменту житлового господарcтва Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку. Судом встановлено, що з 14.09.2017 року за згодою наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] позивач була зареєстрована за цією адресою та набула право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. [PERSON] був наймачем квартири [ADDRESS] згідно особового рахунку № [NUMBER] КП «Жилсервіс-5» ДМР, що також підтверджується довідкою № 002532 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.02.2025 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Позивач посилається на ті обставини, що [PERSON] був далеким родичем її матері, вона проживала в спірній квартирі на правах члена квартиронаймача і продовжує проживати в квартирі після його смерті. Вона утримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги. У зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] позивач влітку 2024 року звернулась до Дніпровської міської ради з приводу надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Листом «Про розгляд заяви» департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.07.2024 року за № 3/16-3356 вона отримала відмову у зміні умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Згідно довідки про склад сім`ї № 002532, виданої адміністратором відділу ЦНАП від 13.02.225 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (квартиронаймач знятий з реєстрації 04.12.2023), [PERSON] .. Згідно листа директора департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Файфер С. № 3/16-3356 від 02.07.2024 вбачається, що департамент не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну умов договору найму в зв`язку з відсутністю документів, якими підтверджуються родинні відносини зі знятим з реєстрації наймачем. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України). Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частина друга статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"). Фізична особа незалежно від наявності зареєстрованого місця проживання (місця реєстрації) має можливість на здійснення своїх прав та інтересів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 в справі № 761/40889/20 (провадження № 61-14588св21). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК). Відсутність вмотивованої відмови виконавчого органу місцевого самоврядування, в контексті положень статті 106 ЖК, не позбавляє права особи звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018 в справі № 686/15695/15-ц (провадження № 61-344св18). Для визнання наймачем на підставі статті 106 ЖК іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус "наймача"( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18). У постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.06.2022 в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що "при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що підтвердження факту постійного сумісного проживання та введення спільного господарства знайшло своє підвердження в судовому засіданні, оскільки факт згоди на вселення та реєстрації у спірній квартирі підтверджуються матеріалами справи, а також фактом тривалого проживанням позивачки у спірній квартирі, таке її право будь-ким оскаржено не було. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 47 Конституції України та статті 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Відповідно ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, оскільки наймач квартири [PERSON] , тривалий час проживає за спірною адресою, іншого зареєстрованого у встановленому порядку місце проживання не має, тому враховуючи вищенаведене, а також сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, суд прийшов до висновку про необхідність визнання позивача наймачем даного житлового приміщення та зміни договору найму на вказану квартиру. Відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на спростування доказів, наданих позивачем. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання членом сім`ї наймача та зобов`язання надати дозвіл на зміну умов договору найму жилого приміщення. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1211,20 грн., враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved