Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути заборгованість за договором № CCNG-630649564 від 30.05.2017 року у розмірі 48 307,07 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 30.05.2017 року [PERSON] уклав із АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитний договір № CCNG-630649564, згідно умов якого отримав кредит в розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 24%, який не повернув в строки визначені умовами цього договору. 17.05.2021 було укладено договір № 2 відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630649564. 18.05.2021 було укладено договір № 18-05/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630649564. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG630649564. Відповідно до Реєстру боржників Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 307,07 грн., з яких: 37 804,95 грн. сума боргу по тілу кредиту; 6 612,24 грн. сума боргу по відсотках; 3 235,30 пеня; 654,58 відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст. 625 ЦК України. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач посилається на договір від 30.05.2017 року за яким минув строк позовної давності, що встановлюється три роки. Окрім того, позивач вказує, що видана сума кредиту становить 200 000 грн., що не відповідає дійсності, оскільки згідно Угодою від 30.05.2017 сума кредитку складає 20 000 грн. Звертає увагу на те, що відповідач не отримав повідомлення про відступлення права вимоги. Зазначає, що позивачем в якості доказу надано копію списку боржників до договору Факторингу № 2 від 17.05.2021 року, в якому його прізвище відсутнє. Відповідач не погоджується з сумою заборгованості за кредитним договором, сумою судового збору, процентами, пенею, інфляційними збитками, 3% річних та витратами на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій вважає відзив необґрунтованим та таким, який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, та таким, що не підлягає взяттю до уваги. Щодо позовної давності зазначає, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Щодо відступлення прав вимоги зазначає, що повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Також, нарахування процентів за кредитним договором здійснювалось в межах строку кредитування, та на умовах, визначених та погоджених сторонами кредитного договору, що підтверджено розрахунком заборгованості від первісного кредитора. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір є розумним та справедливим. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.05.2017 року [PERSON] уклав із ПАТ «АЛЬФА-БАНК» кредитний договір, згідно умов якого йому була відкрита кредитна лінія з лімітом в розмірі до 200 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 24%. Вказане підтверджується документами підписними відповідачем: Довідкою про умови кредитування з використанням картки «максимум-готівка», Акцептом пропозиції та Офертою на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Анкето-заявою про акцепт Публічної пропозиції. Випискою з особового рахунку відповідача вбачається розмір встановленого кредитного ліміту 20000 грн. станом на 30.05.2017, рух грошових коштів на картковому рахунку, нараховані проценти, комісії та інші зобов`язані передбачені умовами Кредитного договору. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № CCNG-630649564 вбачається, що заборгованість по основній сумі кредиту становить 37 804,95 грн., заборгованість за відсотками 6 612,24 грн., заборгованість за пенею 3 235,30 грн., інфляційні збитки 604,87 грн., нараховані 3% річних 49,71 грн., загальна заборгованість 48 307,07 грн. 17.05.2021 було укладено договір № 2 відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630649564. 18.05.2021 було укладено договір № 18-05/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630649564. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № CCNG-630649564. Відповідно до Реєстру боржників Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 307,07 грн., з яких: 37 804,95 грн. сума боргу по тілу кредиту; 6 612,24 грн. сума боргу по відсотках; 3 235,30 пеня; 654,58 відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи встановлені обставини суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо недоведеності факту відступлення права грошової вимогами за його укладеним Кредитним договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір № CCNG-630649564 укладений в письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37804,95 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання кредитних коштів, розмір заборгованості за тілом кредиту не спростований відповідачем, то позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 6612,24 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З умов підписаного Кредитного договору № CCNG-630649564 від 30.05.2017 вбачається встановлення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24%. Суд зазначає, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків, відповідач не надав свого розрахунку, тобто не спростував розмір заборгованості за відостками за користування кредитними коштами, який визначений у розрахунку. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 6 612,24 грн. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 3235,30 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором укладеним з [PERSON] , який наявний в матеріалах справи, станом на 17.05.2021 у графі неустойка відсутні відомості про її нарахування ( міститься нульове значення). Проте вже у іншому розрахунку заборгованості за Кредитним договором укладеним з [PERSON] , який наявний в матеріалах справи, станом на 10.01.2023 міститься відомості про заборгованість з пені у розмірі 3 235,30 грн. При цьому, матеріали справи не містять чітких відомостей щодо періоду нарахування пені за Кредитним договором відповідача, проте міститься кінцева дата такого нарахування 10.01.2023. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи останню відому дату формування заборгованості з пені 10.01.2023, що припадає на період воєнного стану, то суд висновує про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки це суперечить наведеним положенням пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Щодо позовних вимог про стягнення суми збитків з урахуванням 3% річних у розмірі 49,71 грн. та суми інфляційних збитків у розмірі 604,87 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Натомість суд зазначає, що 3% річних у розмірі 49,71 грн. та сума інфляційних збитків у розмірі 604,87 грн. нараховані за період з 08.02.2022 по 23.02.2022, тобто до періоду воєнного стану. При цьому, відповідач не спростував розрахунок 3 % річних та суми інфляційних збитків, який проведений позивачем. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 49,71 грн. та суми інфляційних збитків у розмірі 604,87 грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані. Враховуючи викладене, вимоги позивача є частково обґрунтовані, зокрема, в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 37 804,95 грн., заборгованості за процентами у розмірі 6 612,24 грн., за інфляційними збитками у розмірі 604,87 грн. та за 3% річних у розмірі 49,71 грн. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин. 30.05.2017 між АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" (далі Кредитодавець та/або АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК") та [PERSON] (далі позичальник та/або відповідач) укладено Угоду № CCNG-630649564. Відповідно до умов договору, строк дії кредитної лінії 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов договору, строк дії картки 3 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання Клієнтом умов Договору. Відповідач здійснював користування рахунком відкритим за відновлювальної кредитною лінією за його Кредитним договором, а саме 23.03.2020 здійснив зарахування переказу з картки на картку у розмірі 1200 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, але з 24.02.2022 року та по 04.09.2025 рік перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, враховуючи останню дату користування рахунком відкритим за Кредитним договором (23.03.2020), суд зазначає, що строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано: заявку на надання юридичної допомоги № 2772 від 01.09.2025 та витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, з яких вбачається, що послуги адвоката визначені у розмірі 16 000,00 грн. Відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу. Суд звертає увагу на те, що з урахування характеру правовідносин та положень закону, які регулюють такі відносини, наявність усталеної практики у подібних справах щодо стягнення заборгованості за кредитами, об`єм нормативного-правового обґрунтування не потребував тривалого пошуку та аналізу чинного законодавства і судової практики. Тобто, з огляду на складність справи, кількість правових норм, які застосовані у позові, наявність документів, що не потребували зусиль щодо їх пошуку, відсутність будь-яких математичних розрахунків чи обчислень, не виправдовує ту суму витрат, яка попередньо визначена представником позивача. Отже, суд вважає, що попередній розрахунок витрат позивача в цій частині є неспівмірним зі складністю справи та наданих об`ємом послуг, є завищеним, невиправданим. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у цій справі реальними та розумними є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Отже, суд з урахуванням заперечень відповідача, частково задоволення позовних вимог, зменшує витрати на правничу допомогу, які належить стягнути з відповідача до 3000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (93,30%) задоволеним позовним вимогам, а саме 2 260,10 грн.

Outcome: partial