Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в інтересах якого діє адвокат Константінова Тетяна Миколаївна (далі - адвокат Константінова Т.М., представник позивача), через систему «Електронний суд» звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), третя особа: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень обґрунтовує тим, що позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] .. Дитина - [PERSON] протягом останніх 10 років проживає тільки з батьком. Представник позивача зазначає що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, не забезпечує її матеріально та не піклується про неї належним чином. Дитина особлива від народження, а тому потребує особливої уваги та піклування, але мати взагалі не надає жодної допомоги батьку у вихованні дитини. Саме тому виникла потреба звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів та позбавлення матері батьківських прав. Представник позивача стверджує, що на утриманні у відповідача крім спільної дитини сторін інших утриманців немає, стан здоров`я відповідача задовільний. Також те, що матеріальний стан позивача не може забезпечити у повній мірі утримання спільної дитини. На думку позивача відповідач має можливість як за станом свого здоров`я так і матеріальним станом сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітнітньої дитини до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Також представником позивача було зроблено посилання на постанову Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) у якій зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)» та зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Також представник позивача стверджує, що для хлопчика важлива роль матері, але матір не забезпечила дитину своєю присутністю та опікою. Дитину виховує позивач. Він забезпечує дитину матеріально, піклується про її здоров`я та духовний розвиток, підтримує дитину та приймає активну участь у її житті. [PERSON] пересувається на інвалідному візочку, а тому постійно потребує батьківської любові та уваги. На думку сторони позивача відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, більше 10 років вона взагалі не проявляє до сина жодного інтересу. Тому на їх думку відповідач підлягає позбавленню батьківських прав. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше розміру, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Рух справи та позиція учасників Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с.29). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.160-61). Позивач [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 04.11.2025, пояснив, що протягом останніх 10 років він сам виховує та доглядає сина [PERSON] , зазначив, що син відноситься до категорії осіб які мають інвалідність, у зв`язку з цим він потребує більшої уваги. Також зазначив, що на протязі даного часу відповідачка жодного разу не відвідувала сина, не телефонує та не цікавиться його здоров`ям та життям. Представник позивача адвокат Константінова Т.М. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовільнити з підстав зазначених у позовній заяві. Також зазначила, що відповідачка самоусунулася від виховання дитини, вже протягом як більше 10 років не цікавиться його життям, здоров`ям та духовним розвитком та потребами. Представник третьої особи - Костенко Н.Г. у судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Позовні вимоги підтримує та не заперечує, щодо їх задоволення (а.с.114). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення на зареєстровану адресу проживання відповідача судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-34, 55-56, 64-65, 68-69, 89-90, 99-100), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.31, 52, 62, 65 ,82, 97). З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та вона була належно повідомлена про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є племіницею позивача, пояснила, що позивач проживає у с. Межиріч, сам доглядає за дитиною-інвалідом, зазначила, що відповідачку не бачила з 2012 року, та те що вона років з сім не спілкується з дитиною взагалі. Також пояснила, що вона часто допомагає позивачу. Зазначила, що позивач з 2015 року забрав дитину з с. Мліїв. Також повідомила, що відповідачка має ще дочку від першого шлюбу. Стверджувала, що [PERSON] з трьох років проживає з батьком та бабусею та вони проживають у трьох. Також зазначила, що вчителі ходять додому до дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сестрою позивача, суду пояснила, що після народження дитини позивач та відповідач проживали у Мліїв, зазначила, що дитина інвалідом з дитинства, погано розмовляє. Зазначила, що не бачила відповідачку досить тривалий час та не знає куди зникла відповідачка. Підтвердила, що дитина весь час проживає з батьком та бабою та те, що [PERSON] болісно реагує на слово «мама». Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що знає усіх членів родини. Пояснила, що матір [PERSON] не бачила і не знає. Живе у с. Межиріч 3 роки. Дитина ніколи не згадує про матір, сім`я проживає втрьох: батько, син та баба. [PERSON] навчається вдома по індивідуальній програмі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є фахівцем центру соціальної сфери, суду пояснила, що бачила тільки батька дитини, матері ніколи не бачила. [PERSON] позивач забрав до себе у трирічному віці, в розмові дитина ніколи не згадує про маму. Дитина проживає у с. Межиріч близько 10 років. Зазначила, що батько дитини прикладає максимум зусиль для розвитку та забезпечення дитини-інваліда. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.2012 (а.с.9) та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00051699632 від 10.06.2025 (а.с.9 на звороті -11). З довідки №274 від 13.06.2025 виданої старостою сіл Межиріч, Лука, Бабичі Канівської ради Черкаської області Іваном Чупилкою, вбачається, що позивач зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживає і перебуває на його утриманні син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого УСЗН Канівської РДА від 11.09.2020 [PERSON] є дитиною-інвалідом підгрупи «А». В даних про законного представника (опікуна) дитини з інвалідністю зазначено позивача - [PERSON] (а.с.8 на звороті). З медичного висновку №80 про дитину-інваліда віком до 18 років від 05.08.2020 та медичного висновку №66 про дитину-інваліда віком до 18 років від 08.12.2025 також вбачається, що в ньому зазначені лише відомості про батька дитини (а.с.13, 111). Відповідно до Декларації №0001-ЕК88-59АО про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу від 31.07.2024 вбачається, що законним представником неповнолітнього [PERSON] , зазначено позивача (а.с.11 на звороті). З довідки про отримання (неотримання) допомоги №274 від 09.06.2025 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН виконавчого комітету Канівської міської ради та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 01.10.2019 по 04.08.2025 призначено допомогу «Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Утриманець - [PERSON] , [INFO] (а.с.12 на звороті). З витягу з програми «Резерв+» вбачається, що позивачу надана відстрочка по мобілізації до 19.12.2026 на підставі п.5 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.109). З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається, що позивач та відповідач є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. В ході вивчення документів було з`ясовано, що мати дитини [PERSON] вже більше 10 років байдужа до долі сина, вона самоусунулася від виховання та утримання свого сина, не піклується про його здоров`я, не цікавиться його навчанням, розвитком, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. [PERSON] проживає разом із батьком, який забезпечує всі потреби дитини, піклується про його здоров`я, підтримує дитину та приймає активну участь у його житті. Хлопчик від народження особливий, пересувається у інвалідному візочку, а тому потребує постійної уваги та турботи. Дитина згадує про матір, в цьому році дуже чекав її телефонного дзвінка на свій день народження, але матір проігнорувала таку важливу дату та не зателефонувала сину. З інформації старости села стало відомо, що в [ADDRESS] зареєстровані та проживають батько [PERSON] разом із сином [PERSON] , який перебуває на його утриманні. [PERSON] навчається в 7 класі КЗ «Межирицький ліцей Канівської міської ради Черкаської області» на індивідуальній формі навчання (педагогічний патронаж). Навчання проводиться дома, за місцем проживання дитини. Батько дитини [PERSON] приділяє достатню увагу навчанню та вихованню сина, спілкується з адміністрацією закладу, класним керівником, педагогами, які навчають дитину. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини [PERSON] ніяких зв`язків із навчальним закладом не підтримує, із вчителями та адміністрацією закладу не спілкується. підтримує, із вчителями та адміністрацією закладу не спілкується. Зі свідчень сусідів, за місцем проживання родини, стало відомо, що батько один доглядає сина, є відповідальним батьком, а матір за весь час проживання родини в селі Межиріч жодного разу не бачили. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу щодо медичного обслуговування дитини в КНП «Канівський центр первинної медико- санітарної допомоги» підписував батько [PERSON] . Враховуючи те, що мати [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не спілкується з сином, не цікавиться його дитячим життям, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , і як таке, що відповідає інтересам дитини (а.с.36-37). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 3 та ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У Постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справ № 459/3411/18, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 07.12.2006). Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] жодних спроб на відновлення відносин зі своїм сином не робила та самоусунулася від його виховання та утримання. Будь-яких доказів, які могли б спростувати вказані вище обставини відповідачем до суду надано не було, факти створення будь-ким перепон у спілкуванні відповідача зі своїм сином судом не встановлені та відповідачем про такі не повідомлені, відповідач до служб у справах дітей з подібними заявами про створення їй перешкод у спілкуванні зі своєю дитиною не зверталася. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток свого сина [PERSON] , [INFO] , не забезпечує його необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, тому суд приходить до висновку про самоусунення та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вище зазначене позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на дітей не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 1/4 частці заробітку (доходу) останньої, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання дитини. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3,9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 2422,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved