Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Стадник І.П., звернулась в суд із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третьою особою є Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Просить встановити факт родинних відносин, а саме що, [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною бабою [PERSON] , [INFO] . Встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме: Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №039282 від 25.08.2003 року, площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0107 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №039281 від 25.08.2003 року, площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0106 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0107 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №039282 від 25.08.2003 року та земельну ділянку площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0106 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЧВ №039281 від 25.08.2003 року. Свої вимоги обґрунтував наступним. [INFO] померла її бабуся, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0107, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0106, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області. У листопаді 2023 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини, а також наявністю розбіжностей у правовстановлюючих документах. Зазначила, що є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців або осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає, постійно проживала разом із [PERSON] з вересня 2011 року до дня її смерті, фактично прийняла спадщину та здійснювала володіння і управління спадковим майном. Свідоцтвом про право на спадщину за законом Серія АЕА №936472 від 04.09.2001 року підтверджується, що спадкоємцем майна її матері [PERSON] , яка померла [INFO] є її матір, а [PERSON] - бабуся [PERSON] . У державних актах містяться розбіжності у написанні по батькові спадкодавця, а саме помилково зазначено як « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Стадник І.П. не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивачки Стадник І.П. подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача Банилівської сільської ради не з`явився, до початку розгляду справи від відповідача Банилівської сільської ради, в суд поступила письмова заява про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають. В судове засідання представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без його участі. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2012 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №08. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0107, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,57 га, кадастровий номер 7320583500:01:002:0106, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецькій області, що підтверджується копіями державних актів серія ЧВ №039282 від 25.08.2003 року та Серія ЧВ №039281 від 25.08.2003 року. Постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. №218/02-31 від 22.11.2023 року, приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що: 1) вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, так як спадкоємці у встановлений законом строк не подали заяви про прийняття спадщини і відповідно до статті 1270 ЦКУ пропустили строк для прийняття спадщини, не надали доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і згідно п.1 ст. 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину; 2) не були надані документи, які підтверджують факт родинних стосунків спадкоємця [PERSON] з її бабою [PERSON] , 3) не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на вищевказані земельні ділянки та факт підтвердження належності Державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЧВ N? 039281 та серії ЧВ N? 039282, виданих Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 25.08.2003 року [PERSON] . На підтвердження факту родинних відносин позивачкою надано наступні докази: Копію свідоцтвом про народження позивачки серія [NUMBER] від 29.01.1977 року з даних якої вбачається, що матір`ю позивачки є [PERSON] . Копію свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 1 березня 1998 року вбачається, що прізвище позивачки після одруження - « [PERSON] ». Витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження №00049401845 від 12.02.2025 року вбачається, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Довідку Коритненського старостинського округу Банилівської сільської ради №02-17/336 від 14.10.2025 року з даних якої вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією особою. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як бабусі та онуки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення даних фактів необхідно позивачці для оформлення спадкових прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що у державних актах на право власності на земельні ділянки серія ЧВ №039282 від 25.08.2003 року та серія ЧВ №039281 від 25.08.2003 року допущено описку, а саме зазначено по батькові « [PERSON] », замість вірного " [PERSON] ". За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач надав докази того, що померлій [INFO] [PERSON] , належали державні акти на право власності на земельні ділянки ЧВ №039282 від 25.08.2003 року та серія ЧВ №039281 від 25.08.2003 року видані на ім`я [PERSON] . При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом . Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З витягу матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що крім позивачки інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22 (провадження №61-5252сво23)), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі №346/2744/21 (провадження N? 61- 10543cво23)). Касаційний суд акцентує увагу, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову. Не пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем, не є підставою для відмови в позові про визнання права власності чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності за спадкоємцем. Цей факт при вирішенні спору між спадкоємцями може бути встановлено у мотивувальній частині судового рішення - постанова ВС від 11.09.24 у справі № 642/4502/17. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] після смерті бабусі своєчасно прийняла спадщину, постійно проживала разом з спадкодавцем, не заявила відмову від спадщини, а тому, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved