Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-29 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернулась до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою в якій просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею, як його бабою, та дідом дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20017 року відповідач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2025 [PERSON] позбавлено батьківських прав. [PERSON] є дитиною інвалідом та проживає з позивачем, яка є його бабою. З урахуванням індивідуальних обставин цієї справи інтереси дитини підлягають захисту, які реалізує позивач у спосіб визначення місця проживання дитини разом з нею. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. від 20.08.2025 справу передано за підсудністю на розгляд до Інгульського районного суду міста Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 справу передано судді Коваленку І.В. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 17.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 11.12.2025, про яке сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, сторони не з`явилися. Позивач надала до суду письмову заяву в якій просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач причин неявки суду не повідомив та правом на подання відзиву не скористався. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1672, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є рідними бабусею та дідусем малолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1019. Згідно із медичним висновком №2 про дитину-інваліда віком до 18 років від 06.02.2024 [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом з діагнозом: психічні розлади у вигляді РСА, важких мовних порушень (СНМ І рівня), когнітивної недостатності, СДУГ з низьким рівнем соціального функціонування. Його законним представником вказано [PERSON] , що також підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.02.2025 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до довідки [INFO] №2/1549 від 24.12.2024 [PERSON] призваний у Збройні Сили України 07.11.2024 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно з матеріалами справи зараз [PERSON] проживає разом з позивачем та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини №27040/02.02.01-22/04/14/25 від 14.10.2025 орган опіки та піклування вважає неможливим надання висновку про визначення місця проживання дитини з [PERSON] , яка є рідною бабою дитини, у зв`язку з тим, що це не передбачено чинним законодавством. Згідно зі змістом висновку малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з бабою та дідом, має окрему умебльовану кімнату з усіма зручностями. Хлопець забезпечений усім необхідним для проживання та розвитку. Відповідно до листа Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради від 12.09.2025 підстав, які б перешкоджали бабусі виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за онуком фахівцями Центру не виявлено. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. За приписами статті 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно частин третьої статті 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Сучасний підхід до вирішення сімейних спорів за участі дитини змінюється. Як у національному, так і у міжнародному праві, є широкий консенсус на підтримку ідеї про те, що регулюванням сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (Конституція України, статті 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) статті 7, 141, 150, 153, 155 СК України). У цій справі спір між бабусею та батьком дитини виник з приводу її місця проживання. Ця справа стосується інтересів дитини, тому результат судового розгляду має бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» ((Заява № 10383/09), остаточне рішення від 16.10.2015) ЄСПЛ зазначив, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (пункт 136). Отже, у своїх рішеннях ЄСПЛ орієнтує, що для всіх дій чи рішень щодо дітей необхідно забезпечити найкращі інтереси дитини замість «презумпції на користь матері» чи «рівності прав та обов`язків батьків стосовно дитини». Необхідно звернути увагу, що ЄСПЛ порушення прав може констатувати і тоді, коли дії органів відповідали національному законодавству, однак саме законодавство не відповідало Конвенції (справи «Наталія Михайленко проти України», рішення від 30.08.2013, « Федотова та інші проти росії»). З урахуванням викладеного, необхідності врахування найкращих інтересів дитини, суд вважає, що системний аналіз статей 29 ЦК України, 161, 163 , 170 СК України дає підстави стверджувати, що законодавство не забороняє визначити місце проживання неповнолітньої дитини з бабусею та дідусем у разі спору, якщо це відповідає інтересам дитини. З урахуванням підстав, змісту позову, встановлених обставин справи, норм національного права та практики Європейського суду з прав людини суду необхідно з`ясувати, чому віддати перевагу: переважному праву батька на проживання з дитиною чи найкращим інтересам дитини. Визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батька, потребує врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Так, згідно з матеріалами справи, дитина тривалий час проживає з бабусею та дідусем, батько з 07.11.2024 призваний у Збройні Сили України. У цій справі визначення місця проживання дитини з бабусею та дідусем відповідає її найкращим інтересам, що підтверджено доказами у справі, які не спростовані відповідачем, дитині створені належні умови проживання та розвитку. Отже з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини разом з нею та [PERSON] є обґрунтованими, та є законні підстави для визначення місця проживання онука разом із бабусею та дідусем, оскільки ними створені всі умови для виховання та гармонійного розвитку [PERSON] в умовах любові. Тоді як відповідачем не надано доказів, які б вказували на забезпечення дитини належними умовами для проживання. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved