Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

У липні 2025 року до суду звернулася представниця позивачки з вищезазначеним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , проте в графі мати свідоцтва про народження позивач іменується як « [PERSON] ». Прізвище « [PERSON] » остання отримала у зв`язку із вступом 13 вересня 2024 у шлюб із [PERSON] . Батько дитини [PERSON] у офіційному шлюбі із відповідачкою не перебував. Сторони проживали разом як фактичне подружжя до народження дитини, а після її народження розійшлися. Коли дитина була мала відповідач, маючи періодичні побачення із сином пару годин на місяць, віддавав сина матері, а точніше остання забирала дитину від батька, стаючи свідком перебування того у стані алкогольного сп`яніння. Протягом останнього року відповідач жодного разу не контактував із сином, не телефонував та не навідував його ані вдома, ані у дитячому садочку, повністю самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на долучені до позовної заяви документи, представниця позивача зазначає, що відповідач [PERSON] в порушення вимог статей 150, 180 СК України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний, фізичний та моральний розвиток сина, не проявляє заінтересованості щодо подальшої долі дитини, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, навчанням, не забезпечує підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не бере участі в утриманні і забезпеченні всім необхідним. У свою чергу дитина зростає у повній сім`ї, у якій роль батька відіграє чоловік позивача [PERSON] , люблячий батько та маючий намір на усиновлення дитини. На обґрунтування заявлених вимог, представниця позивача посилалася на положення статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, Конвенцію ООН про права дитини, рішення ЄСПЛ у справах «Мамчур проти України», «Ілля Лапін проти росії», «Хант проти України» та практику Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і указано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Крім того представниця позивачки звертала увагу на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №361/2014/22, від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 у яких зазначено, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги. Посилаючись на викладені обставини, представниця позивача просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді від 30 липня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 22 серпня 2025 року. 03 вересня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов у якому відповідач зазначив, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , з матір`ю якого [PERSON] відповідач не перебував у зареєстрованому шлюбі. У жовтні 2024 року [PERSON] разом із сином відповідача виїхали на постійне місце проживання до міста Полтави. При цьому [PERSON] відмовилася повідомити його про місце проживання сина. [PERSON] відломила відповідачу у побаченні з його сином - [PERSON] , у результаті чого він був змушений звернутися до Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтава ради для вирішення даного питання. Відповідач зазначає, що до жовтня 2024 року він постійно спілкувався з сином по місцю його проживання за адресою: [ADDRESS] , у тому числі у по телефону, приймав участь у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя. Тобто зв`язок із сином він підтримує, матеріальну допомогу надає, належним чином виконує свої батьківські обов`язки. На обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на Конвенцію про права дитини, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», де зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Крім того відповідач посилався на постанову Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, у якій зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Посилаючись на вищезазначені обставини, відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав (а. с. 66 - 67). 09 вересня 2025 року до суду від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що твердження відповідача з приводу того, що його не було повідомлено про нове місце проживання сина у місті Полтава не заслуговує на увагу , оскільки останньому достеменно було відомо про переїзд сина, так як позивач, переводячи сина з одного закладу до іншого, була змушена звертатися до батька дитини з приводу надання останнім копії його паспорту, на що отримала відмову. У свою чергу відповідач зі своєї сторони за рік жодного разу навіть не зателефонував колишній дружині з приводу питань, які стосуються виховання чи утримання сина, не цікавився його місцем проживання, станом здоров`я чи іншими справами. Твердження щодо відмови [PERSON] відповідачу у спілкуванні із сином та звернення останнього до відповідних служб не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Представниця позивачки також звертала увагу на долучену до відзиву роздруківку з АТ КБ «Приватбанк» щодо надсилання коштів на ім`я [PERSON] , якою було підтверджено доводи позивача, що протягом саме останнього року [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, утримання дитини. Представниця позивачки повторно звертала увагу на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №361/2014/22, від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 у яких зазначено, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги. Крім того посилалася на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18, у якій зазначено, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Посилаючись на викладені обставини просила позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 85 88). У судовому засіданні 11 листопада 2025 року позивачка [PERSON] зазначила, що вона неодноразово попереджала [PERSON] про те, що якщо його поведінка не зміниться, то вона буде змушена подавати до суду на позбавлення його батьківських прав. Дитину позивачка виховувала сама, життям дитини він не цікавиться. Останні три місяці відповідач перераховував незначні кошти. Зазначила, що останній раз коли вона забирала дитину у відповідача, той перебував у стіні алкогольного сп`яніння. Коли вони проживали у місті Решетилівка відповідач у садочок не ходив, подарунків на свята не дарував. А коли вже вона з чоловіком проживала у Полтаві, то один раз [PERSON] телефонував, щоб побачитися із сином, але він був у стані сп`яніння, то вона йому відмовила. На запитання представника відповідача позивачка повідомила, що під час перебування її та відповідача у стосунках у неї була його зарплатна картка, а відповідач був за кордоном. Коли дитині було близько року вони їздили відпочивати у місто Кирилівка, поїздку оплачував відповідач. Також їздили в місто Харків за рахунок відповідача. Коли дитині було вже 2 3 роки, відповідач бра сина на дві три години, після чого повертав до неї. Також на запитання позивачка відповіла, що у вересні, жовтні, листопаді 2025 року відповідач пересилав на банківську картку по 2000,00 грн. Перед подачею позову востаннє кошти від відповідача надходили восени 2024 року. Представниця позивачки [PERSON] позов із викладених у ньому підстав підтримала та просила його задовольнити. При цьому додала, що підставою позову стали дії відповідача станом на день подачі позову, а не ті, які були колись. У свою чергу відповідач сьогодні не цікавиться життям дитини, не знає про його стан здоров`я, чи хворіє його син, чи є у нього алергії тощо. Третя особа [PERSON] суду повідомив, що він є військовослужбовцем. З кінця я2023 року він почав приймати участь у житті дітей позивачки. Всі витрати по утриманню малолітнього [PERSON] несе він, а дитина називає його батьком. Відповідач одягу дитині не купував, про стан його здоров`я не цікавився. Вихователі у дитячому садку знають саме його, а не відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що з 2016 року він працює за кордоном. Коли вони були разом із позивачкою, то він не знайшов спільної мови з її матір`ю, тому він став проживати окремо. Гроші на утримання свого сина [PERSON] він дає постійно. Свого сина він любить та бажає приймати участь у його вихованні. У листопаді 2024 року, коли позивачка вже проживала у Полтаві, він телефонував до неї та запитував коли зможе побачити сина. Але [PERSON] йому сказала, щоб він більше не дзвонив. Але він хоче бачитися із сином. Вони часто бували разом на рибалці, на СТО, бо його син любить техніку. Відповідач зазначив, що бажає приймати участь у житті дитини, а тому у задоволенні позову просив відмовити. На запитання свого представника відповідач повідомив, що він працює за кордоном водієм міжнародних перевезень. Гроші позивачці він перераховував постійно і продовжує перераховувати і на даний час по 2000,00 грн щомісячно. До листопада 2024 року він також купляв ліки і возив сина у лікарню, а потім позивачка переїхала у Полтаву і після того у нього не було можливості побачити сина. На запитання представниці позивачки відповідач відповів, що після подачі позову він дізнався де проживає його син, однак не відвідував його, бо не знав чи можна це робити у зв`язку із судовим розглядом. Представник відповідачки [PERSON] , посилаючись на викладені у відзиві обставини, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. У судовому засіданні 11 листопада 2025 року та повторно у судовому засіданні 10 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про визнання обов`язковою явки представника третьої особи - Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради Сорокіної В.Д. з метою роз`яснення висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він є необґрунтованим. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року було визнано обов`язковою явку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування у судове засідання, яке було відкладене на 26 грудня 2025 року. У судове засідання 26 грудня 2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування, чию явку було визнано судом обов`язковою не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а. с. 187). Позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином (а. с. 189, 190). Представниця позивачки [PERSON] зазначила, що станом на сьогоднішній день відповідач з дитиною не зустрівся, подарунків не дарував, на сьогоднішнє свято до дитини у дитячий садочок не прийшов. Тобто, відповідачем не вчиняються жодні активні дії на зміну своєї поведінки у відношенні до дитини. А тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а. с. 188). Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити та врахувати викладені у відзиві обставини. Також просив звернути увагу на Конвенцію про права дитини та правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі №761/25311/20-ц, де зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. На повторному виклику свідка та визнанні обов`язковою явку представника органу опіки та піклування не наполягав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 13 вересня 2024 року зареєстрували шлюб, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а. с. 16). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 17). Згідно з копією Витягу з реєстру територіальної громади від 09 липня 2025 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). Згідно з копією листа від 09 червня 2025 року № 01.02-11/27 Решетилівським закладом дошкільної освіти ясла садок «Ромашка» Решетилівської міської ради [PERSON] , [INFO] , відвідував ЗДО я/с «Ромашка» з 01.09.2023 по 15.11.2024. За час перебування в дошкільному закладі зарекомендував себе як доброзичлива, спокійна, мовчазна дитина. Мати [PERSON] сумлінно виконувала свої батьківські обов`язки, в групі була головою батьківського комітету, завжди брала активну участь в житті ЗДО, надавала значну допомогу у вирішенні проблем будь якої складності. [PERSON] завжди був добре одягнений, акуратний і доглянутий. У догляді за дитиною брала участь і бабуся [PERSON] (мамина мама). Чоловік матері дитини [PERSON] теж проявляв активну зацікавленість долею хлопчика. Батько [PERSON] , [PERSON] , у розвитку сина й матеріальному забезпеченні, задоволенні потреб, вихованні ніякої участі не приймав (а. с. 26). Відповідно до копії психолого педагогічної характеристики на вихованця ПДНЗ (ясла садок) №37 «Білосніжка» [PERSON] . Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла садок) №37 «Білосніжка» Полтавської міської ради Полтавської області від 12.06.2025 №02-25/12 [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад №37 «Білосніжка», середню групу №3 «Соняшник». За час перебування хлопчика в дошкільному закладі відмічаються теплі, дружні взаємовідносини в родині, що позитивно відбивається на психічному стані [PERSON] . Мама постійно піклується про добробут, психічне та фізичне здоров`я свого сина. Мама, [PERSON] , відповідальна, серйозно ставиться до розвитку, виховання, навчання дитини, приймає активну участь у житті групи та садочка, з повагою відноситься до вихователів. [PERSON] (чоловік [PERSON] , мами [PERSON] ) також проявляє зацікавленість до виховання та розвитку дитини та активність до життя садочка. Батько, [PERSON] , до життя дитини в дитячому садочку інтересу не проявляє і не відвідує (а. с. 27). Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги №1 Полтавської міської ради» від 10.06.2025 №01-14/718/10 на адвокатський запит дитина [PERSON] спостерігається в КП «ЦПМСД №1 ПМР» АЗПСМ №10. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладено від 26.11.2024 лікарем педіатром та матір`ю [PERSON] . Історія розвитку дитини не передбачає фіксації з ким дитина з`являється на прийом. Зі слів дільничних медичних працівників, за час спостереження хлопчик на огляди в амбулаторію з`являвся з матір`ю. [PERSON] . Батько хлопчика за час спостереження на огляди з дитиною в амбулаторію не з`являвся, станом його здоров`я не цікавився (а. с. 28). Відповідно до аналітичної довідки, складеної за результатами спостереження та проведення психологічної діагностики малолітнього [PERSON] (2019 р.н.) кандидатом психологічних наук, доцентом директором Громадської організації «Центр сучасної психології» Вікторією Шевчук 27 червня 2025 року, зокрема встановлено, що дитина зростає у сприятливому родинному мікрокліматі, який забезпечує емоційну підтримку, безпеку та стабільність. Особливо теплі, довірливі й гармонійні взаємини склалися між [PERSON] та його мамою [PERSON] , а також з її теперішнім чоловіком [PERSON] . [PERSON] позитивно сприймає його, емоційно прив`язаний. Називає татом і відзначає його участь у своєму житті. Натомість, у спілкуванні [PERSON] не згадує про свого біологічно батька - [PERSON] , що може свідчити про відсутність емоційного зв`язку або його низьку значущість для дитини не бере участі у житті сина, не відвідує його в дошкільному закладі та не виявляє зацікавленості до його емоційного чи освітнього розвитку. За методикою «Сходинки» [PERSON] розмістив на найвищих щаблях маму [PERSON] , тата [PERSON] та брата [PERSON] , що свідчить про їхню високу емоційну значущість у його житті. Себе дитина зобразила поруч із цими фігурами, що вказує на почуття безпеки, близькості й довіри. Біологічний батько [PERSON] в цій методиці не згадується, що може свідчити про його низьку емоційну включеність у життя дитини або про відсутність емоційного контакту із сином. У тесті [PERSON] хлопчик продемонстрував позитивне ставлення до мами, батька [PERSON] , брата та бабусі, описуючи їх як добрих, турботливих і таких, з ким приємно проводити час. Емоційне забарвлення відповідей було щирим і теплим. [PERSON] згадував про спільні заняття, ігри з нинішнім чоловіком [PERSON] , якого називає батьком, та із мамою і братом, що підкреслює емоційну насиченість стосунків. Конфліктних або тривожних елементів не виявлено. Водночас фігура біологічного батька у відповідях відсутня. [PERSON] сім`ї, виконаний [PERSON] , відображає єдність між зображеними фігурами мами, батька [PERSON] , брата та самого [PERSON] , усі персонажі усміхнені, розташовані поруч, без ознак емоційного напруження. Фігура біологічного батька не зображена. Мама відграє провідну роль у емоційному розвитку дитини: вона постійно піклується про сина, відповідально ставиться до його виховання, навчає правил поведінки, забезпечує належні умови для навчання, розвитку й адаптації соціуму. Загалом за результатами проведених спостережень, психодіагностичних досліджень та терапевтичної бесіди із [PERSON] , можна говорити, що хлопчик має достатній рівень психологічної зрілості. Врівноважений та проявляє вихованість у спілкуванні, але дещо замкнутий та не виявляє першим ініціативи при спілкуванні. Отже, загальна родинна ситуація є стабільною та психологічно безпечною для дитини. Емоційна залученість мами та її чоловіка, підтримка з боку родини позитивно впливають на загальний психічний стан, поведінку та адаптаційні можливості [PERSON] (а. с. 29). Також стороною позивачки було надано фотографії позивачки, її чоловіка [PERSON] з дітьми позивачки, якими підтверджується їхній спільний відпочинок (а. с. 34 - 36). У свою чергу на підтвердження своїх заперечень проти позову та на підтвердження доводів, викладених у відзиві відповідачем було надано наступні докази. Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон відповідач [PERSON] протягом 2022 року неодноразово залишав територію України (а. с. 69). Згідно з роздруківкою по картковому рахунку [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк» відповідач неодноразово починаючи з 02.10.2020 перераховував [PERSON] грошові кошти. Так, 02.10.2020 ним було переслано 502,02 грн, 17.11.2022 3015,08 грн, 15.12.2022 1005,03 грн, 08.10.2023 4060,20 грн, 24.11.2023 3045,34 грн, 12.12.2023 1035,18 грн, 26.12.2023 4020,10 грн, 26.01.2024 3015,08 грн, 01.03.2024 3015,08 грн, 10.04.2024 2038,24 грн, 02.05.2024 10050,00 грн, призначення платежу « [PERSON] . Переказ власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] », 07.07.2024 3015,08 грн, призначення платежу « [PERSON] . Переказ власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] », 15.08.2024 3015,08 грн, призначення платежу « [PERSON] . Переказ власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] », 10.09.2024 3015,08 грн, призначення платежу « [PERSON] . Переказ власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] », 14.11.2024 3015,08 грн, призначення платежу « [PERSON] власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] », 20.11.2024 3015,08 грн, призначення платежу « [PERSON] . Переказ власних коштів для утримання мого сина: [PERSON] » (а. с. 71). Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Решетилівська центральна лікарня Решетилівської міської ради Полтавської області» від 22.08.2025 [PERSON] на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а. с. 72). Крім того відповідачем було долучено сертифікат про проходження ним профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЄ №110586 від 18.05.2018, дійсний до 18.05.2020, медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯФ №601785 від 18.05.2018, дійсну до 18.05.2020 та медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом 364 від 18.05.2018 12 серія ЯЯХ №089619, згідно з якою [PERSON] придатний до керування транспортними засобами (а. с. 73, 74, 75). Згідно з копією трудового договору від 13 травня 2021 року, укладеного між ЗАТ «Siaures molas» та [PERSON] , [INFO] , останнього було прийнято в підрозділ ЗАТ «Siaures molas» по [ADDRESS] на посаду експедитора водія вантажного транспортного засобу (а. с. 78). Згідно з копією трудового договору від 25 вересня 2021 року, укладеного між ЗАТ «Ісма» та [PERSON] , [INFO] , останнього було прийнято в [ADDRESS] на посаду водія транспортного засобу міжнародних перевозок (а. с. 79 - 82). Також стороною відповідача було надано його спільні фотографії з позивачкою та дитиною [PERSON] , якими підтверджується їхній спільний відпочинок (а. с. 105 - 117). 10 листопада 2025 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органу опіки і піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 07 листопада 2025 року № 228 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а. с. 138 - 139). Згідно указаного висновку виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як орган опіки та піклування розглянувши матеріали цивільної справи №546/692/25 відмітив наступне. Мати, [PERSON] , особисто виховує сина, створює йому належні умови виховання, забезпечує фізичний, духовний і моральний розвиток дитини. В своїх поясненнях зазначає, що до жовтня 2024 року батько, [PERSON] , бачився з дитиною один раз в два місяці без присутності матері. Хоча частіше йому ніхто не забороняв. Сина завжди повертав в істериках. Під час останнього побачення [PERSON] з батьком [PERSON] був у стані алкогольного сп`яніння. Після подання позовної заяви до суду влітку 2025 року батько дитини почав нібито проявляти зацікавленість до сина, надсилаючи кошти у сумі 2000 гривень на банківський рахунок, хоча з жовтня 2024 і по вказаний час жодного разу кошти не надсилав, не бачився з сином та не цікавився його життям. У хлопчика тривалий час не було контакту з біологічним батьком, татом він називає чоловіка матері, [PERSON] , що підтверджується висновком психолога. Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов складеного працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради та Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради за адресою: вул. Свободи, 69, м. Решетилівка, умови проживання [PERSON] задовільні, все необхідне для повноцінного проживання. Батько, [PERSON] надав пояснення начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради, що категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із вищезазначеним, виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Також, у судовому засіданні 07 листопада 2024 року були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду повідомила, що позивачку знає багато років. Щоб [PERSON] займався дитиною, то вона такого не знає. Ніякої уваги від батька дитини свідок не бачила. Їй відомо зі слів позивачки, що на сьогодні відповідач із сином не спілкується, дитині не телефонує. Татом дитина називає чоловіка позивачки [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що батько дитиною не цікавиться, нічим не допомагає. Дитиною займається тільки мати та її чоловік. Причиною того, що сторони припинили стосунки були зловживання відповідачем спиртними напоями. З дитиною свідок бачиться два три рази на тиждень, тому обізнана із ситуацією у сім`ї. На останній день народження сина відповідача не було, подарунків та привітань також не було. Дитина повністю на забезпеченні у позивачки та її чоловіка. Про це їй відомо зі слів матері та особисто. Свідок [PERSON] , мати відповідача [PERSON] , суду повідомила, що з самого народження дитини її син утримував її. Робота у нього за кордоном, тому його тривалий час не буває вдома. Позивачка писала йому, щоб він відмовився від дитини, але він любить сина, часто катає його на автомобілі. Коли [PERSON] захворів, то її син возив його у лікарню, купляв ліки. Після того, як позивачка виїхала до Полтави та забрала сина, то у [PERSON] була депресія. Їй відомо, що її син часто пересилав [PERSON] на картку гроші. Побачення у [PERSON] із сином були влітку частіш, взимку рідше. Часто її внук залишався на ночівлю. Перестав спілкуватися [PERSON] із своїм сином у жовтні 2024 року. Син сказав їй, що теперішній чоловік [PERSON] не дозволяє йому бачитися зі своїм сином. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він товаришує із [PERSON] . У нього є своє СТО, то [PERSON] до нього часто приїжджав зі своїм сином. Також його запрошували на день народження сина [PERSON] [PERSON] , коли тому виповнилося 5 років. Святкування дня народження було у [PERSON] вдома. Щодо перерахування [PERSON] грошових коштів [PERSON] , то свідок повідомив, що дана обставина йому відома зі слів [PERSON] . Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Посилання сторони позивача на те, що протягом останнього року не надає фінансової допомоги на утримання дитини не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка у даному випадку не довела. Окрім того відповідачем було доведено та не заперечувалося позивачкою, що ним перераховувалися протягом 2020 2024 року та у вересні, жовтні, листопаді 2025 року грошові кошти позивачці на утримання малолітньої дитини. Неактивність або певна бездіяльність відповідача як батька, що пов`язана, зокрема з об`єктивними обставинами (робота за кордоном) з урахуванням наведеного вище не може вважатися достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом установлено не було і позивачкою не доведено. При цьому не було установлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, подані відповідачем фотографії доводять активну присутність батька у житті дитини. Даного твердження не було спростовано і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , яким факт відсутності батька у житті дитини в основному відомий зі слів позивачки. У свою чергу повна відсутність участі батька дитини у житті дитини спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами. Крім того такі показання у жодному разі не можуть однозначно свідчити про небажання [PERSON] брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Відповідач заперечував вимоги позивача та зазначав, що цікавиться життям свого сина [PERSON] та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своїм сином. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також свідчить про його інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні. Щодо посилання представниці позивача на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №361/2014/22, від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 у яких зазначено, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги суд звертає увагу на наступне. Так, у справі №361/2014/22 судами установлено, що відповідач з моменту народження дитини та під час розгляду справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції дійсного інтересу до сина не проявляв, його життям не цікавився та участі у вихованні не брав, та своєю поведінкою демонстрував бажання зберегти сімейні стосунки з жінкою, з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі та виховує двох неповнолітніх дітей. У справі №459/3411/18 батько дитини у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до дитини фізичне насильство, що спричинило їй тілесні ушкодження. Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення батька дитини батьківських прав. З огляду на указані обставини, Верховним Судом було зроблено висновок, що саме лише заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. Проте обставини у зазначених справах і даній справі відмінні. Як було установлено судом, з моменту народження дитини батько приймав участь у її житті, виявляв та виявляє бажання брати участь у вихованні дитини, матеріально підтримував її на має намір підтримувати і у подальшому. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідатиме інтересам малолітнього сина [PERSON] . Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24). Щодо посилання сторони позивача та свідків, які викликалися за її клопотанням, на те, що малолітня дитини як батька більше сприймає чоловіка позивачки [PERSON] ніж свого біологічного батька суд зазначає, що дитині на момент укладення матір`ю шлюбу з [PERSON] виповнилося лише п`ять повних років, дана сім`я проживає разом в дружній для дитини атмосфері, тому вона може сприймати [PERSON] як свого батька. Однак указана обставина не може свідчити про необхідність позбавлення біологічного батька [PERSON] батьківських прав, оскільки не доводить свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Особисті конфліктні відносини між батьками чи наявність у житті позивачки іншого чоловіка, яку дитина вважає своїм батьком, не можуть шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічних батька. Натомість необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Щодо висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 07 листопада 2025 року № 228 суд зазначає наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як було зазначено вище, у висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, як органу опіки і піклування, було визначено доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , оскільки зі слів матері батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям свого сина. Водночас суд, дослідивши вказаний висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його сина у сукупності з іншими доказами, вважає, що висновок належним чином не обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. При цьому суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24). Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі №761/25311/20-ц, на яку посилався представник відповідача, зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Проте у даній справі малолітній дитині виповнилося лише шість повних років. Тобто, на час розгляду справи, на думку суду, дитина ще не досягла віку й рівня розвитку, при якому здатна чітко висловити свою думку з приводу даного спору та відповідно не здатна у повній мірі зрозуміти правові наслідки позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неї. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази в їх взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed