Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-05 00:00:00

26 серпня 2025 року представник позивача, адвокат Чирочка Н.В. звернулася до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, де позовними вимогами є припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації вартості його частини квартири в розмірі 41808 грн. 00 коп. та визнати за позивачем право власності на 1/5 частку вказаної квартири. Обгрунтовано позовні вимоги тим, що [PERSON] , її чоловік [PERSON] , та їх діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , де кожному належить по 1/5 частині. Зареєстрованими у вказаній квартирі є лише [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] постійно за місцем реєстрації не проживає та не приймає участі в утриманні квартири. Весь тягар утримання квартири лежить на позивачці. Останнім часом відповідач веде антисоціальний спосіб життя, правилами загальної моралі нехтує, неодноразово отримував терміновий заборонний припис та був притягнутий до відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Спірна квартира є однокімнатною, загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташована на 9 поверсі, загальною вартістю 209 041 грн. 00 коп. Відповідно частка квартири [PERSON] є незначною, не може бути виділена в натурі у зв`язку з її технічними характеристиками, а спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим. Відповідач добровільно продати належну йому частку квартири відмовляється. Інші співвласники проти викупу позивачем частки у праві власності на квартиру відповідача, не заперечують. Ухвалою від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 13 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву, в порядку ст.178 ЦПК України, не скористався. Жодних клопотань до суду не заявляв. Позивач її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що позивач разом з чоловіком та їх дітьми є співвласниками квартири в рівних частинах. Доньки зареєстровані та проживають окремо від них. [PERSON] є зареєстрованим у квартирі, проте постійно з ними не проживає. [PERSON] є наркозалежною особою та особою яка веде антисоціальне життя. Він регулярно вживає алкоголь, з весни 2022 року ніде не працює, жодних доходів не має, інвалідності не має, сім`ї та осіб, які б перебували на його утриманні також не має. Фактично з 2022 року перебуває на утриманні у позивача та її чоловіка, які є особами пенсійного віку. Жодних витрат ні матеріальних, ані фізичних, по утриманні квартири відповідач не несе. А з 2025 року відповідач допускав вчинення домашнього насильства відносно позивача, що змушувало їх з чоловіком викликати неодноразово працівників поліції. Після чого [PERSON] постійно погрожує їм з чоловіком фізичною розправою. Вони з чоловіком є пенсіонерами, утримують його і ще й постійно живуть з психологічному стресі, ховаючи скрізь ножі та намагаючись не спровокувати сварку. Подальше спільне їх проживання в однокімнатній квартирі є неможливим, тому йому було запропоновано продати позивачу частку квартири, проте відповідач категорично відмовляється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він постійно проживає в спірній квартирі разом з батьками. Підтвердив той факт, що він любить вживати алкоголь та є наркозалежною особою, не має неповнолітніх дітей, та власної сім`ї. Дійсно він з весни 2022 року не працює і не вважає за потрібне, оскільки батьки [PERSON] та [PERSON] працюють, оплачують комунальні послуги, купляють продукти харчування та все необхідне для його проживання. Іншого житла він не має. Погодився б жити окремо від батьків, якщо б вони йому орендували якусь квартиру та відповідно оплачували. Вони на це не погоджуються, тому він хоче жити, як і жив, а саме з батьками в квартирі, де має власну частку. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча є повідомленою в належний спосіб у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Причини її неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходили. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, третіх осіб №1, 3, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до слідуючих висновків. Згідно копії Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 25 грудня 1998 року, зареєстрованого за №3790 25 грудня 1998 року, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, тобто по 1/5 частині кожному. Загальна площа квартири становить 30,4 кв.м. (а.с.13) Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира є однокімнатною, розташована на 9 поверсі, з балконом, загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м. (а.с.14-16) Згідно довідки ТОВ «Управляюча компанія «Господарник» №93 від 04 серпня 2025 року, зареєстрованими за адресою: квартира [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач у справі зареєстрований за вказаною адресою з 15 листопада 1995 року. (а.с.11-12, 19) З копій паспортів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що вони є особами похилого віку, пенсіонерами. (а.с.8-9, 17-18) Згідно наданих суду квитанцій про оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] , встановлено, що платником комунальних послуг є [PERSON] (а.с.20-36) Згідно термінових заборонних приписів від 31 травня 2025 року, 10 червня 2023 року, 14 червня 2025 року, 12 липня 2025 року, 25 липня 2025 року, 25 липня 2025 року встановлено, що працівниками поліції виносилися термінові заборонні приписи відносно [PERSON] за вчинення домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до матері [PERSON] . (а.с.37-42) Згідно постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-8 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї матері [PERSON] та порушення встановлених тимчасових заборонних приписів шляхом контактування з постраждалою особою. (а.с.43) Згідно Звіту про проведення незалежної оцінки однокімнатної квартири [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки становить 209 041 грн. 00 коп. (а.с.44-64) Враховуючи ринкову вартість спірної квартири, вартість 1/5 частки вказаної квартири становить 209 041 грн. : 5 = 41 808 грн. 20 коп. Саме на таку суму позивач вніс грошові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області. (а.с.68) Вирішуючи спір суд враховує наступне. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до положень ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Поняття «припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членами його сім`ї», трактується як забезпеченість співвласника іншим житлом. У висновках щодо застосування норм права, викладених у п.п.43, 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) роз`яснено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Судом встановлено, що ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 209 041 грн. 00 коп. Тобто, вартість 1/5 частки вказаної квартири становить 41 808 грн. 20 коп. Сторони та треті особи у справі всі є співвласниками вказаної квартири, з однаковою часткою - 1/5, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1998 року, тому твердження представника позивача, що частка відповідача [PERSON] є незначною, є хибним. Так як, всі співвласники квартири мають рівні права на спірну квартиру, виходячи з однакового розміру їх часток. З наданого суду технічного паспорту на квартиру, вбачається, що виділити в натурі 1/5 частку однокімнатної квартири, не можливо. Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач категорично відмовляється відчужувати свою частку квартири будь-кому із співвласників, та на одержання матеріальної компенсації вартості його частки, оскільки іншого альтернативного житла та доходів на сьогоднішній день він не має. Судом встановлено, що сторони по справі між собою є рідні мати та син. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації проживає постійно, проте не приймає участі в утриманні квартири. Весь тягар утримання квартири лежить на позивачці, проте позивач, як було встановлено в судовому засіданні, не зверталася до відповідача з питання компенсації понесених нею витрат. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, правилами загальної моралі нехтує, неодноразово отримував терміновий заборонний припис та був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Відповідач вживає алкоголь та є наркозалежною особою, не має дітей, та власної сім`ї, з весни 2022 року ніде не працює і як він пояснив в судовому засіданні, не вважає за потрібне, оскільки батьки [PERSON] та [PERSON] є працюючими пенсіонерами, оплачують комунальні послуги, купляють продукти харчування та все необхідне для його проживання. Проте, суд враховує і той факт, що єдине що відповідач має у власності це 1/5 частка спірної квартири, де він зареєстрований та фактично проживає зі своїми рідними батьками. Наміру відчужувати свою частку відповідач категорично заперечує. І припинення права на частку у спільному майні, в даному випадку, завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки порушить його конституційне право на власність та житло, тим самим перетворить його на безхатченка. Таким чином, суд констатує, що у випадку задоволення вказаних позовних вимог особі відповідачу буде завдана істотна шкода, оскільки жодних доказів наявності у нього іншого житла матеріали справи не містять, а тому останній може бути позбавлений єдиного належного йому житла, що є недопустимим, в розумінні гарантованого Конституцією України права особи на житло. Таким чином, підстави для припинення права відповідача [PERSON] на частку у спільному майні, визначені ст. 365 ЦК України, в сукупності відсутні. Відповідно вимога про визнання за позивачем права власності на 1/5 частку квартири відсутні. Як вбачається судом із матеріалів справи, позивач, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, вніс на депозитний рахунок суду вартість 1/5 частки майна відповідача. Оскільки, в задоволенні позову повністю відмовлено, то вказана сума підлягає поверненню позивачу. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають та відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed