Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] був укладений договір № 3436807796/223755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. Згідно умов договору позивач, як кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит за таких умов: сума кредиту 2000 грн. 00 коп., строк кредитування 13 днів тобто до 09 лютого 2020 року, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 1,85% на добу, , який був перерахований на платіжну картку № 4149-49хх-хххх-7685, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 1-31/05/21у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило право вимоги до Товариством з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС ГРУП». 03 червня 2021 року між ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021у відповідності до умов якого ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило право вимоги до позивача. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свої зобов`язання. Оскільки відповідач зобов`язання за договором № 3436807796/223755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 січня 2020 року в розмірі 5330 грн. 60 коп., з яких 2000 грн. 0 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3330 грн. 60 коп. сума заборгованості за відсотками, не виконав позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позовної заяви просив проводити розгляд справи у його відсутність (а. с. 6). Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково, визнав вимоги позивача, щодо стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, але заперечував проти стягнення з нього заборгованості за процентами, свою позицію пояснити не зміг. Обставину отримання коштів за договором від ТОВ «ГОУФІНГОУ» не заперечував. Вислухавши відповідача, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі надані позивачем на підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 28 січня 2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір № 3436807796/223755, відповідно до якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. строком на 13 днів тобто до 09 лютого 2020 року, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 1,85% на добу (а. с. 17-20), зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах визначених договором. 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, за яким ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» право вимоги за договором № 3436807796/223755 (а. с. 21-24). 03 червня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та позивачем укладено договір № 1-03/06/2021 відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» відступило позивачу право вимоги за договором № 3436807796/223755 (13, 14). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/21 від 03 червня 2021 року, переданих фактору клієнтом за договором вбачається, що за договором розмір заборгованості складає 5330 грн. 60 коп., з яких 2000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3330 грн. 60 коп. сума заборгованості за відсотками, і право вимоги сплати заборгованості перейшло до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (а. с. 10). Судом встановлено, що згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за спірним кредитним договором № 3436807796/223755 від 28 січня 2020 року складає 5330 грн. 60 коп., з яких 2000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3330 грн. 60 коп. сума заборгованості за відсотками (а. с. 9). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 3436807796/223755 від 28 січня 2020 року заборгованості у загальній сумі 5330 грн. 60 коп., є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач згідно посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 29 липня 2024 року звільнений на підставі п. 13 ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, тому судові витрати позивача щодо сплати судового збору підлягають компенсуванню позивачу за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (а. с. 31, 41). Що стосується заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує таке. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідач в судовому засіданні проти стягнення з нього судових витрат позивача на професійну правничу допомогу заперечував, будь-яких заяв про зменшення вказаних витрат суду не подав. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із заяви, позивач вказує, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11 липня 2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем, довіреність укладену між позивачем та адвокатом Пархомчук С. В. від 11 липня 2025 року, рахунок № 10.12.2025-79 від 10 грудня 2025 року на суму 10500 грн. 00 коп., акт отримання правової допомоги від 10 грудня 2025 року, платіжну інструкцію від 10 грудня 2025 року на суму 10500 грн. 00 коп. (а. с. 15, 16, 67-70). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є малозначною і незначної складності, відсутність від відповідача заяв про зменшення витрат, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561,1082 ЦК України;

Outcome: approved