Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») звернулось до Бориславського міського до суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено № 4987051 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», та вказану відповідачем особисто під час укладання договору,що підтверджується копією довідки платіжного провайдера Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». У подальшому позичальником підписано додатковий договір від 25 вересня 2024 року та відповідно кошти у розмірі 10000,00 грн від первісного кредитора згідно договору надіслані платіжною системою ТОВ «ПЕЙТЕК» на картку споживача.Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у зв`язку заборгованість складає 88997,59 грн, з яких 19999,99 грн сума заборгованості за основним боргом (сумою кредит), 47797,61 грн сума заборгованості процентами, нарахована первісним кредитором, та 21199,99 грн сума заборгованості процентами, нарахована позивачем. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2025 року вказана позовна заява (справа № 438/1787/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 438/1787/25. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази за клопотанням позивача. Призначено судове засідання на 9 грудня 2025 року. У судові засідання представник позивача не прибув, у позові просив про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Українські фінансові операції», вказавши, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Конверти з рекомендованими повідомленнями та судовими повістками з повідомленням про судові засідання, направлені зареєстровану адресу проживання [PERSON] , повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «повернуто за закінченням терміну зберігання, що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі № 443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено № 4987051 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Також, 25 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем укладено додатковий договір до вказаного договору. Згідно з пунктом 1.2 договору та додаткового договору тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20000,00 грн. Строк кредитування (строк, на який надається кредит): 360 днів. Періодичність платежів - кожні 15 днів. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в пунктом 1.3 цього договору. Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 22 вересня 2024 року або 23 вересня 2024 року. Пунктом 2.1 додаткового договору передбачено, що товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дати надання додаткової суми кредиту: 25 вересня 2024 року або 26 вересня 2024 року. Кредитний договір і додатковий договір до нього укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовими ідентифікаторами «34256» і «87254». З листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 10 червня 2025 року № 1-1006 вбачається, що між товариством і ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку 22 вересня 2024 року о 18:52:11 на суму 10000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 517136075, призначення платежу: зарахування 10000,00 грн на карту [NUMBER] . Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» від 10 червня 2025 року № 20250610-1084 між товариством і ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 3 січня 2024 року. Відповідно до зазначеного договору успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: на суму 10000,00 грн. Номер транзакції в системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» - db2c868c-88b6-48ce-9599-8f74e22f0121. Номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна» top_up_payment_49870511727262740 Session ID - 027079002980 Сайт торгівця - https://credit7.ua Код авторизації - 725110 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ» Дата і час створення - 25.09.2024 14:12:20 Дата і час прийняття в роботу - 25.09.2024 14:12:23 Дата і час виконання - 25.09.2024 14:12:23 Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Крім того, отримання відповідачем коштів підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 16 грудня 2025 року, наданого на виконання ухвали суду, з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] банком оформлено миттєву віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 22 та 25 вересня 2024 року зараховані платежі в сумі 10000,00 грн та 10000,00 грн відповідно. Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 22 вересня 2024 року № 4987051 укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, станом на 2 червня 2025 року наявна заборгованість в розмірі 77797,60 грн, що складається з: 19999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту та 47797,61 грн - заборгованість за відсотками. 2 червня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 02-1/06/2025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «Українські фінансові операції» за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 2 червня 2025 року , акт прийому-передачі документації та платіжними інструкціями від 2 червня 2025 року № 1384 та № 11185, від 3 червня 2025 року № 257 підтверджують перехід позивача права вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 вересня 2024 року № 4987051 в розмірі 77797,60 грн, що складається з: 19999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту та 47797,61 грн - заборгованість за відсотками. 3 червня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» повідомило позивача про те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, розміщено інформацію щодо зміни кредитора. У відповідності до розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором від 22 вересня 2024 року № 4987051 за 106 календарних днів (з 3 червня 2025 року по 16 вересня 2025 року), наданого позивачем, сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами склала 21200,00 грн. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 вказаного Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 вересня 2024 року № 4987051, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 88997,59 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 19999,99 грн, суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 47797,61 грн та суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем - 21199,99 грн, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору. Щодо вимог позивача у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин 3 та 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд у постанові 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 1 серпня 2024 року № 01/08/2024-А, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О.; копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю; акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 31 жовтня 2025 року на суму 10000,00 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) від 30 жовтня 2025 року № 4987051. За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн не є цілком співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Таким чином, з врахуванням обсягу виконаної адвокатськими об`єднанням роботи, враховуючи категорію справи, а також беручи до уваги принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Outcome: approved