Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Козаренко Наталії Юріївни, звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08 жовтня 2011 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. Спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась в позовній заяві просить розгляд справи проводити без її та позивача участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відповідь на позовну заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі не заперечує проти розірвання шлюбу без застосування строку для примирення сторін. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 08 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного с тану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1710, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як зазначає позивач спільне життя подружжя не склалось, стосунки між ними розладилися через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, тривалий час кожен з них живе окремим життям, шлюб існує лише формально. Відповідач дані обставини не заперечував, бажання зберегти шлюб не виявив. Згідно положень ст.51 Конституції України та ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Суд доходить висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплатила 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату № 2.451176993.1 від 17.12.2025 року. Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що відповідачем подано відповідну заяву, 50% судового збору, сплаченого згідно квитанції про сплату № 2.451176993.1 від 17.12.2025 року, у розмірі 605,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а 50% - поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved