Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-06 00:00:00

20.02.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON] та [PERSON] приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. про визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 21.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] , у частині покупця та частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі); перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця по даному договору купівлі-продажу стосовно та у розмірі 50% частин покупця та 50 % частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі); інші 50% частин покупців та 50% частини частки покупців у вказаній квартирі залишити за співласниками спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2022, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.06.2016 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, з переходом дружини на прізвище [PERSON] . Після реєстрації шлюбу за договором купівлі-продажу за спільні кошти подружжя придбали у спільну приватну власність легковий автомобіль марки «ОреL Vectra, який в подальшому був проданий. В шлюбу народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] винаймала житло, подружжя неодноразово висловлювало бажання придбати житло у м. Охтирка. Однак коштів не мали. З метою накопичення коштів на житло позивач у 2018 році виїхав на заробітки за кордон. [PERSON] з дитиною виїхали проживати до рідної матері в с. Зоряне Межівського району Дніпропетровської області. За проханням позивача його батьки [PERSON] та [PERSON] почали шукати для покупки квартири. Для придбання квартири позивач залишив нотаріальну довіреність на батька від 12.10.2021 як підставу для вишукування та придбання квартири за умови відсутності в Україні [PERSON] . Батьки знайшли квартиру [ADDRESS] . Продавцем квартири була [PERSON] . На сімейній нараді за участі батьків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були на дистанційному телекомунікаційному зв`язку, у присутності сестри позивача [PERSON] , вирішили купувати квартиру та допомогти [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] грошима на придбання квартири. За відсутності коштів молодята вносять попередньо тільки свої 50% вартості квартири (власні кошти), а батько [PERSON] зі спільних коштів свого подружжя із [PERSON] , надають на оплатній основі гроші на придбання квартири у розмірі інших своїх 50% (половину) вартості квартири. При цьому [PERSON] та [PERSON] повинні повернути кошти в розмірі вартості частини квартири (50%) батькові по мірі накопичення коштів, інакше (у разі неповернення коштів) батько може претендувати на частину квартири за вкладені зі свого боку 50% вартості квартири діючи також в інтересах своєї сім`ї дружини [PERSON] . Отже одну половину з коштів в розмірі 199500,00 грн (50%) надали для оплати [PERSON] та [PERSON] , тобто внесли оплату % вартості квартири, що складає 25% за кожного з подружжя молодих [PERSON] , іншу половину коштів в розмірі 19950,00 грн(50%) надали для оплати батька [PERSON] за спільних коштів майна подружжя із [PERSON] , як інша вартість 50 % квартири. Є фактичними обставинами, що 21.02.2022 власник квартири [PERSON] , як продавець, продала, а [PERSON] , як покупець від імені [PERSON] , діючи на підставі нотаріальної довіреності від 12.10.2021 придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 75,5 кв.м., житлова площа 46,3 км, кількість житлових кімнат 4, з оформленням права на квартиру та реєстрацію права власності у державному реєстрі за [PERSON] . За домовленістю сторін [PERSON] та [PERSON] разом з дружиною [PERSON] зі всіма документами та зібраними грошима звернулися до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. для нотаріального укладення, підпису та посвідчення договору купівлі-продажу. Станом на день подання позову до суду борг не повернутий. Позивачем підтверджується про наявність неповернутого боргу грошових коштів батькові в сумі 199500,00 грн, що складає 50% вартості квартири, сплачений батьком за власні кошти зі спільного сімейного бюджету батьків. У наступному стосунки між молодим подружжям погіршилися. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.09.2024 № 583/4165/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Позивач перебуває за кордоном. Відповідач [PERSON] постійно проживає з дитиною у вищевказаній квартирі. На даний час в провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області знаходиться цивільна справа № 583/4409/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , з визнанням за [PERSON] право власності на частину квартири. На підтвердження свого права на квартиру [PERSON] надала копію договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2022, де покупцем від імені [PERSON] є [PERSON] . Інших доказів на підтвердження свого права на квартиру [PERSON] не надавала. Обгрунтування своєї позиції про право на частину квартири [PERSON] зазначає загальні обставини придбання квартири у шлюбі із зазначенням про придбання квартири виключно подружжям у шлюбі. Про обставини участі у придбані квартири батька чоловіка [PERSON] нічого не зазначається, про борг не загадується. Така позиція [PERSON] є демонструванням зловживання правом, порушення при цьому прав і інтересів інших осіб, бажання несправедливого розподілу балансу інтересів зацікавлених осіб, які мають майнове право на квартиру. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.012.2025 № 583/4409/24 зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, до розгляду цивільної справи № 583/4788/24. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Провадження по справі відкрито ухвалою від 27.02.2025 за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, та пояснив, що син [PERSON] - [PERSON] одружився, протягом 1 року діти купили автомобіль за кошти, щ подарували на весілля. [PERSON] отримувала заробітну плату як державний службовець. Вони не могли накопичити кошти на придбання квартири. Вони підшукали квартиру, але батьки підшукали іншу квартиру, власником якої була [PERSON] , і по ціні була достатня, вартість квартири, що становила 400000,00 грн. Але в дітей коштів не було, і батьки вирішили допомогти, рішення про купівлю 4 кімнатної квартири було прийнято спільно. Батьки сказали про допомогу грошима, але діти повинні повернути кошти, 21.02.2022. [PERSON] з коштами та зібраними документами звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] для нотаріального укладення, підпису та посвідчення договору купівлі-продажу квартири. [PERSON] дав доручення батькові [PERSON] , на придбання квартири, [PERSON] також дала свою згоду на придбання квартири. Квартира оформлена на сина [PERSON] .. Договір купівлі-продажу підписував [PERSON] та [PERSON] , діти не були присутні при укладенні договору. Коли почалася війна [PERSON] виїхала за кордон, [PERSON] на той час був за кордоном. В 2023 році [PERSON] повернулася до України, [PERSON] не повертався. Батько [PERSON] зробив ремонт в квартирі. Згодом в дітей стосунки погіршилися, шлюб був розірваний, [PERSON] стягнула та отримує аліменти з [PERSON] на утримання сина. У розмовах в сім`ї [PERSON] неодноразово згадувала про борг батькам. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, хоче визнати за нею частини квартири. Представник позивача просить допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Скільки коштів сім`я [PERSON] пересилала на картку [PERSON] , йому не відомо. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив, та пояснив, що квартира придбана за кошти [PERSON] та [PERSON] , за час спільного проживання як подружжя, ремонт квартири здійснювався за кошти [PERSON] , та [PERSON] , які перераховували на картку [PERSON] і той їх отримував. Крім того коли позивач [PERSON] створив нову сім`ю в Польщі, тоді відповідачка [PERSON] подала позов на розлучення та на розподіл квартири. На момент укладення договору батько діяв за довіреністю позивача і розумів що наступають наслідки придбання квартири за позивачем де згоду надавала дружина [PERSON] . Не погоджується на укладення угоди , оскільки квартира це спільне майно подружжя. Також заперечив про долучення до матеріалів цивільної справи копії диску запису та відеозапису так як повинен бути поданий оригінал запису і разом з матеріалами справи у підготовчому засіданні, копія запису надана суду 07.01.2026 в день коли слухається справа, з запису не зрозуміло між ким ведеться розмова про які кошти, з відеозапису також не видно з ким ведеться розмова, та за який період. Згоди відповідачка на здійснення запису не надавала. Відповідач [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 62 від 05.02.2025. Третя особа [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, в судове засідання не з`явилися. У судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] , пояснив, у 2017 році син одружився, було весілля , дітям подарували кошти на які вони в 2018 році придбали автомобіль Опель. Після весілля вони проживали разом з ними десь на протязі року. Потім подружжя пішли на квартиру в м. Охтирка. Син працював у військовій частині в с. Кліментове, а [PERSON] працювала вчителем у школі десь один рік, потім у них народився син в 2019 році вона знаходилася у соціальній відпустці. У 2021 році син виїхав за кордон до Польщі і не повертався, а [PERSON] проживала у своїх батьків у Дніпропетровській області, а потім виїхала за кордон. У 2021 році він з дружиною та разом з дітьми клопоталися придбати житло для дітей, і вони з дружиною перед війною знайшли квартиру за 400 000 гривень, із яких половину грошей дали діти , а половину він з дружиною. Син дав довіреність в жовтні 2021 на купівлю квартири для сина у [PERSON] , [PERSON] знала що квартиру купували для сина, договір уклали в приватного нотаріуса Ковальчука. Грошові кошти в сумі 400 000 грн. передав [PERSON] підписали договір, витрати по оформленню квартири в сумі 40 000 грн. сплачував зі свого бюджету, [PERSON] передала ключі. Другого дня пішли з дружиною на квартиру, після він зробив ремонт у квартирі за свої кошти і своїми силами. У 2024 році між дітьми склалося непорозуміння і вони розлучилися. Син проживає за кордоном, а [PERSON] повернулася і проживає разом з своїм сином в придбаній за спільні кошти квартирі. Так, як раніше домовлялися що половину коштів 199 000 грн., вони повинні йому повернути за квартиру я попросив сина , щоб він дав розписку, і він передав мені розписку в 2025 році складену від його імені. [PERSON] відмовилася давати розписку. Від сина кошти не надходили, батьківської картки синової у його немає. Допитана в якості свідка [PERSON] , суду пояснила в 2016 році син одружився з [PERSON] . На подаровані кошти від весілля вони купили автомобіль. Спочатку проживали разом з ними потім пішли на квартиру в м. Охтирка. Син служив в національній гвардії з 2016 року прослужив 5 років, отримував дохід у виді заробітної плати, підприємницькою діяльністю не займався. Його дружина працювала в 11 й школі вчителем, потім [PERSON] , а потім пішла в декрет. Вони винаймали житло в м. Охтирка. У 2018 році син виїхав за кордон, коли повернувся запитала чи не бажають вони купити квартиру, він сказав що недостатньо коштів. Але залишив довіреність на придбання квартири. Вона зі своїм чоловіком підшукували квартиру та радилися з сином, яку купити квартиру. [PERSON] і син попросили якщо позичите кошти на придбання квартири то вони віддадуть, і вони вирішили добавити половину коштів, синових і [PERSON] було 200 000 грн. При оформленні договору купівлі квартири в нотаріуса була вона з чоловіком і [PERSON] зі своїм чоловіком, грошові кошти [PERSON] віддавали однією сумою 399 000 грн. в одній пачці, і витрати в сумі 40 000 грн. чоловік сплатив своїми коштами. Нотаріус запитував на кого будемо оформляти квартиру, вирішили на сина. Син і [PERSON] знали про вартість придбаної квартири . Ремонт в квартирі робили з чоловіком за їх спільні кошти. Навесні [PERSON] приїхала з Польщі. Спочатку проживала у своїх батьків потім приїхала жити до них. А потім вони віддали їй документи і ключі від квартири і вона переїхала жити в квартиру, говорила що гроші віддасть. Потім просила сина щоб він подарував квартиру сину [PERSON] , але ми пропонували продати квартиру, а їй купити однокімнатну, а їм повернути кошти які вони надавали на придбання квартири, але вона не захотіла. На той час у дітей було все добре і квартиру купили дітям, розуміли що квартира буде сину. На 2023 рік син з [PERSON] проживали разом, а тому і не претендували на кошти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, з батьками спілкуються часто, в червні 2016 року брат одружився, їм на весілля дарували кошти, на які вони придбали автомобіль. Після одруження брат з невісткою проживали у батьків, потім винаймали житло в м. Охтирка. Брат служив у військовій частині в [ADDRESS] , а [PERSON] також працювала, кошти вони заробляли. Вони хотіли придбати квартиру. У 2018 році брат виїхав за кордон, [PERSON] поїхала до своїх батьків у Дніпропетровську область. Коли брат приїхав із-за кордону в жовтні 2021 року домовились, що батьки будуть шукати квартиру,знайшли чотирьохкімнатну квартиру вартістю за 400 000 грн. , у брата з невісткою було 200 000 грн. батьки вирішили позичити їм гроші, а потім вони будуть віддавати кошти. У квітні 2022 невістка поїхала до брата і через рік повернулася - в липні 2023 року. Батьки в купленій квартирі зробили ремонт за власні кошти і своїми силами, невістка заїхала в квартиру і проживає. Але кошти віддавати не погоджується. Брат знає що він винний гроші батькам. Про розписки їй нічого не відомо. Про борги їй відомо з сім`ї, що у батьків були гроші і вони позичили брату з невісткою. Про банківську картку нічого не відомо. Аліменти сплачує за брата, а він їй перераховує на її банківську картку. Заслухавши пояснення представників, свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що 04 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб який зареєстрували в Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, мають спільне прізвище [PERSON] , актовий запис № 38. Згідно свідоцтва про народження у сторін народився син [PERSON] , [INFO] ,. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.08.1984 року, актовий запис 13, є батьками позивача [PERSON] . Відповідно до наданої інформації Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях), згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 04.02.2025 транспортний засіб OPEL VECTRA,1989 року випуску зареєстрований за громадянином [PERSON] , [INFO] випуску на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №5946/2017/742099 від 08.12.2017 укладеного в ТСЦ 5946. Згідно договору купівлі продажу квартири місто Охтирка Охтирського району Сумської області від двадцять першого лютого дві тисячі двадцять другого року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який діє від імені [PERSON] , [INFO] , згідно довіреності посвідченої у місті Охтирка приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем від 12.10.2021 за реєстровим № 3585, укладено договір купівлі-продажу квартири в [ADDRESS] . Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. . За цим договором продавець [PERSON] передає квартиру у власність покупцю, а покупець [PERSON] приймає квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму. Квартира, що відчужується за даним Договором розташована в [ADDRESS] та має наступні характеристики: загальна площа: 75,5 кв.м., житлова площа: 46,3 кв.м., кількість житлових кімнат:4 (чотири). Копія вказаного Договору долучена до матеріалів справи та оглянута судом. Згідно звіту з оцінки майна оцінювачем [PERSON] на підставі Сертифікату суб`єкта оцінної діяльності від 02.10.2020 № 896/20 виданого фондом Державного майна України, Сертифікату № 2212 від 27.01.2001 виданого фондом Державного майна, Українським товариством оцінювачів та ХЦНТЕІ і згідно з громадянкою [PERSON] проведена оцінка чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] для визначення судового збору ринкова вартість становить 603150 грн. Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 10 вересня 2020 року, вбачається, що в провадженні Охтирського міськрайонного суду знаходяться на розгляді матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно з ухвалою про відкриття провадження від 02 жовтня 2024 року в провадженні Охтирського міськрайонного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом представника [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про переведення прав і обов`язків покупця частини квартири, на даний час рішення по справі не постановлено. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вважають даний договір купівлі-продажу квартири недійсним (удаваним) в частині сторони-покупця та частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі). Стверджують, що саме [PERSON] здійснив оплату вартості половини 50% квартири з коштів його сімейного бюджету з дружиною [PERSON] . Саме батьком [PERSON] сплачені кошти в розмірі повної вартості квартири, в тому числі з числа власних коштів в розмірі 50 % від вартості квартири, які прийняті продавцем як достатні щодо повної вартості квартири. Окрім того, 27.10.2025 позивач та представник позивача долучили до матеріалів цивільної справи заяву про затвердження мирової угоди закриття провадження у цивільній справі вирішення питань по судовим витратам у зв`язку з укладенням мирової угоди, угода буда підписана позивачем [PERSON] 22.10.2025, відповідачем [PERSON] підписана 22.12.1025, однак відповідачем [PERSON] не підписана. З пояснення представника відповідача [PERSON] [PERSON] вбачається, що відповідачка не погоджується на викладені умови угоди позивачем [PERSON] , і підписувати не буде. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви про укладення між учасниками справи мирової угоди, складеної та підписаної лише позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , суд вважає, що надана мирова угода від 28.10.2025, не відповідає вимогам статті 207 ЦПК України. Згідно зі ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. ВССУ роз`яснив, що позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1)факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; 2)спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; 3)настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. У ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту, який не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, аніж тим, що встановлений договором або законом. Спосіб захисту повинен бути ефективним, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визначити, який правочин сторони вчинили насправді, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Звертаючись із позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця та частини частки такого покупця у об`єкті нерухомого майна (квартирі), позивач не обґрунтував, які саме обставини перешкоджали [PERSON] бути стороною цього договору. Позивач долучив до матеріалів справи копію своєї розписки, яка була досліджена в судовому засіданні. В розписці [PERSON] зазначає, що підтверджує факт, що 21 лютого 2022 року батько [PERSON] позичив гроші в розмірі 199500,00 грн. необхідних для купівлі квартири по [ADDRESS] , що складає половину 50% вартості придбаної квартири, яка купується в цілому за ціною продажі в сумі 399000,00 грн. Гроші в сумі 199500,00 грн, разом з іншою грошовою сумою розміром 199500,00 подружжя [PERSON] та [PERSON] загалом 399000,00 грн, [PERSON] передає продавцю квартири на підтвердження купівлі квартири по [ADDRESS] . Дана угода погоджена з дружиною [PERSON] та позика приймається в інтересах сім`ї за погодженням іншого з подружжя. Позика приймається на безпроцентних умовах та на безстроковий термін з наступним поверненням сім`єю [PERSON] та [PERSON] по мірі накопичення. За умови не повернення позики за [PERSON] може бути визнано право на частку квартири по [ADDRESS] , за яку [PERSON] заплатив половину коштів 50% про що надано погодженість подружжям [PERSON] та [PERSON] , Розписка складена власноруч та передана поштовим зв`язком [PERSON] 21.02.2022. мається підпис [PERSON] .. Однак, як вбачається з розписки, вона складена позивачем [PERSON] без погодження відповідачки [PERSON] , а також не містить її підпису. Як пояснив представник відповідачки, розписку відповідачка [PERSON] не надавала. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення, - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Касаційний Цивільний Суд Верховного Суду в постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 756/14871/20 зробив висновок, що відсутність у борговій розписці підпису позичальника, як невід`ємного елементу письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність позивачем як укладення договору позики, так і виконання договору позики. А отже, й обов`язку відповідача щодо повернення коштів. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутність у борговій розписці підпису відповідачки [PERSON] свідчить про відсутність її волевиявлення та намірів укласти договір позики, а тому факт укладення такого договору є недоведеним. Позивач стверджує, що продавець квартири [PERSON] знала про те, що частина грошей за квартиру віддається від [PERSON] та [PERSON] , а інша частина власних коштів (грошей) передав [PERSON] як власні кошти свого подружжя, тобто за дітей, але за рахунок власних коштів (коштів подружжя [PERSON] та [PERSON] . Однак, перевірити це в судовому засіданні не дається за можливе, оскільки відповідач [PERSON] померла. Судом задоволено клопотання представника позивача про витребування інформації щодо кола спадкоємців після смерті відповідача [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після [PERSON] , померлої [INFO] інформація відсутня. Відповідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від імені [PERSON] , не посвідчувався. Крім цього, позивач зазначає, що за зібрання документів на квартиру та проведення нотаріальних дій [PERSON] додатково витратив 40000,00 грн. А також, що після купівлі квартири та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] почав робити ремонт у квартирі. Згідно з пунктом 4.3. договору купівлі продажу квартири від 21 лютого 2022 року зазначено, що витрати у зв`язку з укладенням цього договору сторони сплачують порівну крім того в пункті 4.6 вказаного договору також зазначено, що покупець повідомлений про необхідність сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від продажної вартості нерухомості. Позивачем та його представником не надано жодного доказу про те, що [PERSON] сплачував грошові кошти в сумі 40000 грн. при оформленні квартири, а також про те що він вклав свої кошти у придбання квартири, з часу укладення договору купівлі-продажу володів квартирою, ніс витрати на утримання квартири, зробив ремонт у квартирі. З огляду на наведене, суд вважає, що вимога про визнання частин правочину удаваними спрямована на встановлення обставин, які є підставою для вирішення іншого спору. Відповідач [PERSON] позов визнав. Проте, суд вважає, що таке визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси іншого відповідача у справі [PERSON] , а тому не приймає це визнання позову відповідачем. 21 лютого 2022 року згідно договору купівля продажу квартири видно, що [PERSON] діяла як продавець , яка продала (передала) квартиру , а [PERSON] , що діяв по довіреності від імені [PERSON] , як представник покупця [PERSON] , придбав у власність (прийняв) чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 лютого 2022 року приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчуком В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 138. Згідно пункту 2.1 продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за триста дев`яносто дев`ять тисяч гривень. Згідно пункту 1.8 цей правочин вчиняється за згодою дружини покупця, заява якої зберігається у справах нотаріуса. Згідно пункту 4.2 сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди ( ст. ст. 234,235 ЦК України). Згідно пункту 4.9. Договору право власності на квартиру Покупця виникає з моменту державної реєстрації ( ст..182,334 ЦК України). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири розташованої в [ADDRESS] продавець є [PERSON] , покупець квартири [PERSON] , відповідач [PERSON] зазначений, як представник покупця діючий на підставі довіреності. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України). Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частиною першою статті 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц. Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Також необхідно врахувати, що відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом цієї норми право на майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Отже, стаття 60 СК України встановлює презумпцію спільності майна подружжя, за якої частини чоловіка та дружини є рівними. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 154/3223/15, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку. Тобто, інформація має бути отримана лише з визначених у законі засобів доказування та із дотриманням установленого порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися засобами доказування. Тобто, можна використовувати лише певні засоби доказування з числа передбачених законом або неможливість використання певних засобів доказів, зокрема, на підтвердження права власності на об`єкт нерухомості мають надаватися правовстановлюючі документи, зареєстровані в установленому порядку, а у справах про визнання громадянина недієздатним єдиним допустимим доказом може бути лише висновок судово-психіатричної експертизи. Відповідно до частини першої статті 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України). Другий апеляційний суд у справі 520/5474/19 від 27.098.2019 у справі вказав,що здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує права на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. Крім того, у постанові від 22.08.2019 р. у справі №712/8320/15?к Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність достатніх і допустимих доказів, якими підтверджувалися б факти, що голос на аудіозаписах належить особі, у зв`язку з тим, що клопотань про призначення фоноскопічної експертизи заявлено не було. Поряд з цим, особа, що заперечує факт належності конкретній особі голосу, запис якого наданий у якості доказу, має вчиняти певні процесуальні дії, необхідні для спростування відповідного доказу. Таким чином, надані стороною позивача копії запису диску та відеофіксації є недопустимими, оскільки такі отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Як вбачається з долученого до матеріалів справи, 07.01.2026 позивачем копії запису диску та відео фіксації де ведуються розмови осіб, з яких не зрозуміло про які грошові кошти ведеться мова і між ким та за який період здійснювалася відеофіксація розмови, крім того що зазначений долучений доказ отриманий в порушення прав на охорону інтересів особи, суд вважає що даний доказ є недопустимим. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, врахувавши принцип свободи договору, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] фактично був стороною договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2022 та за належні йому та його дружині були ним надані кошти в сумі 199 500 гривень на придбання квартири [ADDRESS] , а тому заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed