Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчаннята просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , на час її навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. починаючи з дня подання позову до досягнення донькою 23-х років, тобто до [INFO] (при умові продовження навчання). Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що вона з 22.10.2000р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох спільних повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років. Донька навчається на третьому курсі в навчально-науковому інституті пожежної та техногенної безпеки Львівського державного університету безпеки життєдіяльності. Термін закінчення навчання - червень 2027р. Навчання відбувається за контрактом. Вартість навчання у 2025-2026 роках становить 43 134 грн., у 2026-2027 роках 44 270 грн.. Зазначає, що після досягнення повноліття донькою, відповідач не надає допомоги з її утриманням. Вказує, що відповідач перебуває у працездатному віці, має можливість працювати, отримувати постійний дохід. Тому відповідач має можливість допомагати мені з утриманням доньки на період її навчання. Відомостей про місце роботи чи розмір доходів відповідача у позивачки відсутні. Донька, у зв?язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги від батька. Позивачка офіційно працевлаштована, її середньомісячний дохід складає близько 25000 грн., тому розраховує на допомогу відповідача у забезпеченні потреб доньки. За таких обставин, просить суд прийти до висновку, що відповідач, як батько, зобов?язаний утримувати повнолітню доньку, оскільки вона навчається. Ухвалою суду від 04.11.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 10.12.2025 року від представника відповідача до суду надано відзив на позов, у якому вона просила у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання відмовити. Аргументуючи це тим, що з викладеним у позовній заяві Відповідач не погоджується, оскільки Відповідач є особою з інвалідністю III групи та має скрутне матеріальне становище. Відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітній доньці у зв?язку з інвалідністю та непрацездатністю. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 22.10.2000 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 420. Від шлюбу сторони мають двох спільних повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження та не заперечувалося відповідачем. [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років. Відповідно до довідки від 21 вересня 2023 року № 230/629 [PERSON] навчається з 01.09.2023 року у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності. Термін закінчення навчання - червень 2027р. Крім того суд наголошує, що до позову додано копію додаткової угоди, яка не містить номеру та дати, відповідно до якої навчання відбувається за контрактом. Вартість навчання у 2025- 2026 роках становить 43134грн., у 2026-2027 роках - 44270грн. Встановлено, що Відповідач є особою з інвалідністю III групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серії 10 ААВ № 721114 від 12.02.2014, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 4296,04 грн.. Відповідно до Довідки про доходи, наданої ГУ ПФУ в Одеській області, [PERSON] отримав пенсію у період з 01.06.2025 по 30.11.2025р.р. у загальному розмірі 25 776,24 грн.. У наданому до суду відзиві представником відповідача зазначено, що Відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітній доньці у зв?язку з інвалідністю та непрацездатністю, оскільки розмір його пенсії ледь дозволяє йому оплачувати комунальні послуги, харчуватися та періодично проходити курс лікування у зв?язку з інвалідністю. Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно положень ч.3 цієї ж статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від21 листопада 2018 року у справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України). Відповідно до абз. 2 ч. 3ст. 182 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначив, що, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Зокрема, у постанові Верховного Суду у справі № 666/1408/16- від 19 червня 2019 року суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення аліментів на користь повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають задоволенню тільки при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що Відповідач є непрацездатним, має обмеження у умовах праці, є пенсіонером, отримує пенсію за інвалідністю, є непрацевлаштованим та не має іншого джерела доходу, з урахуванням розміру пенсії та того, що відповідач зобов?язаний сплачувати грошові кошти за комунальні послуги, то після сплати вказаних платежів, відповідач має грошові кошти лише на підтримання власної життєдіяльності. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок держави. Суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального становища відповідача позивач має право звернутися з новим позовом до суду.

Outcome: dismissed