Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

[PERSON] через адвоката Нагаєць Дар`ю Василівну звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому представник позивача просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість у сумі 9685,44 грн. Крім цього, адвокат Нагаєць Д. В. просила розірвати договір оренди землі № 58 від 04 квітня 2015 року, укладений між ТОВ «Гетьманське» та [PERSON] , та припинити речове право право оренди земельної ділянки (номер запису про речове право: 9677347) з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ «Техресурс». Крім того, представник позивача просила судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,4512 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0143, яка розташована на території Дроздовицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області, що свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.07.2025. На підставі договору оренди землі від 04.04.2015 батько позивача [PERSON] передав належну йому земельну ділянку 2,4512 га, кадастровий номер7421484000:04:000:0143 в оренду СТОВ «Іскра» строком на 10 років, до 31.12.2025. З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку позивач дізнався, що право оренди належної йому земельної ділянки передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Техресурс». Про передачу права оренди третій особі позивач не був повідомлений, своєї згоди не надавав. Оскільки відповідно до п. 40 договору оренди землі від 04.04.2015 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов договору або його розірвання, то до позивача перейшли всі права та обов`язки орендодавця відповідно до вказаного договору оренди землі від 04.04.2015. Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, а саме п. 1 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 7% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що складає 3415,58 грн за рік оренди. Відповідно до п. 4.4 договору орендна плата вноситься до 31 грудня. Всупереч умовам договору відповідач, не виплатив оренду плату за 2023 рік, за 2024 рік та 2025 рік. Внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, позивач бажає розірвати договір із цим орендарем, а також стягнути невиплачену орендну плату за 2023, 2024, 2025 роки. Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30.09.2025 на 12 год 00 хв. Ухвалою суду 30 вересня 2025 року підготовче засідання відкладено на 30.10.2025 на 12 год 00хв. Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду на 20.11.2025 на 14 год 40 хв. Ухвалою суду від 20.11.2025 судове засідання відкладено та витребувано ряд доказів від відповідача та третьої особи, а також з Чернігівської податкової інспекції. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Нагаєць Д. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача, проте уповноважений представник в судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 26.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника відповідача, оскільки останнім порушені вимоги ст. 212 ЦПК України, які передбачені для подання таких клопотань. 29.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання представником відповідача пояснень у даній справі, обґрунтувати свої доводи та твердження, заперечити проти позову, взяти участь у дослідженні доказів, які наявні в матеріалах справи, в огляді оригіналу договору оренди землі № 58 від 04.04.2015. Представник позивача заперечила проти клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Суд, вирішуючи питання щодо клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, дійшов висновку що вказане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на те, що у справі ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року постановлено про закриття підготовчого судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд перейшов до розгляду справи по суті. За цей час, до 29.12.2025 від сторони відповідача до суду не надходило додаткових пояснень, клопотань та заяв, у відповідача було достатньо часу для можливості реалізації своїх процесуальних прав. Крім того, суду не надані докази неможливості участі в судовому засіданні керівника ТОВ «Гетьманське». Суд також вказує, що відповідач скористався своїм правом та подав 09.09.2025 через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача (а. с. 48). Частина 2 статті 43 ЦПК України зобов`язує учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку про відсутність поважних причин для відкладення судового. 08.12.2025 засобами поштового зв`язку до суду від ТОВ «Гетьманське» надійшов оригінал договору оренди землі від 04.04.2015, укладений між [PERSON] та СТОВ «Іскра». 09.09.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому директор ТОВ «Гетьманське» Анатолій Яременко вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає, що підстави для розірвання спірного договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі відсутні. Представник відповідача посилається на те, що орендована земельна ділянка знаходиться на відстані близько 2 км від кордону Республіки Білорусь та 30 км від кордону російської федерації та, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України виконання договірних зобов`язань по сплаті орендної плати стало неможливим. 28.02.2022 Торгово-Промислова Палата України на своєму офіційному сайті опублікувала лист, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) внаслідок військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на всій території України. ТОВ «Гетьманське», за твердженням відповідача, позбавлене можливості обробляти орендовану ділянку, і як наслідок, позбавлене можливості виплачувати орендну плату. ТОВ «Гетьманське» отримало відповідь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 704-7033/7003 від 15.12.2023, де вказано, що в Управлінні відсутня інформація щодо можливості ведення сільськогосподарської діяльності та безпечності проведення таких робіт на земельних ділянках на території Чернігівського району. Обмеження полягають в отриманні дозволу особами, які планують здійснювати в`їзд, перебувати або проводити роботи у межах прикордонної смуги у відповідного органу Державної прикордонної служби України. Представник відповідача у відзиві вказав, що відсутність сплати орендної плати відповідачем до моменту підтвердження безпечного стану орендованої земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, які не залежать від відповідача, що унеможливлює розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати відповідачем орендної плати за період з 2023 по 2024 рік включно. На думку представника відповідача, позивачем не доведена наявність у ТОВ «Гетьманське» заборгованості по орендній платі за вказаний період, а розмір заявленої до стягнення орендної плати є завищеним та таким, що не відповідає дійсності. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача одночасно у відзиві заявив клопотання про розгляд справи без його особистої участі. 12.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Нагаєць Д. В. надійшла відповідь на відзив, в якому адвокат зазначає, що обставини, на які посилається представник відповідача у поданому відзиві в обґрунтування позиції відповідача з приводу заявлених позовних вимог є недоведеними. Представник позивача вказала, що відповідачем не надано жодних доказів щодо унеможливлення виконання зобов`язання за договором оренди, внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема, неможливості використання ним земельної ділянки, у зв`язку з чим останній не може бути звільнений від обов`язку сплати позивачу орендної плати за 2023-2024 роки та, як наслідок, допущена відповідачем систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» про дату час і місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, за місцем реєстрації юридичної особи. Крім того, судова повістка про виклик до суду направлялася в електронний кабінет ТОВ «Техресурс», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. 16.10.2025 через систему «Електронний суд» керівник ТОВ «Техресурс» Ганжа В. В. подав до суду заяву з проханням здійснити розгляд справи без участі представника третьої особи. Також у поданій заяві [PERSON] заперечував проти позовним вимог, мотивуючи це тим, що твердження позивача є необґрунтованими, спростовуються державною реєстрацією права оренди та іншими обставинами. Вказував, що у відповідача відсутнє право оренди через його відчуження (продаж) новому орендарю ТОВ «Техресурс». За договором відчуження права оренди до нового орендаря перейшли всі права та обов`язки орендаря зазначених земельних ділянок без винятків та визначення дати переходу (універсальне правонаступництво). Представник третьої особи стверджує, що до нового орендаря несправедливо було б застосовувати санкції по договору оренди, а саме дострокове розірвання договору, стягнення пені тощо, оскільки він не вчинив винних дій та не допустив бездіяльності для створення таких підстав. Крім цього, 21.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Техресурс» до суд надійшла заява про долучення доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши представника позивача, вивчивши письмові докази, з`ясувавши позицію відповідача, третьої особи по суті заявлених вимог, визначившись із правовідносинами між ними та нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов такого висновку. 04 квітня 2015 року між [PERSON] та орендарем СТОВ «Іскра» був укладений договір оренди землі № 58, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4512 га, в тому числі рілля 2,4512 га. Договір укладено на 10 (десять) років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1219,95 грн, із якої вираховується податок з доходів орендодавця згідно Податкового кодексу України (а. с. 175-179). У подальшому, додатковою угодою № 267 від 01 січня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до договору оренди землі № 58 від 04.04.2015 визначено новим орендарем Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» і обумовлено у п.4.3, що строк дії договору оренди земельної ділянки, раніше переданої позивачем в оренду СТОВ «Іскра» для нового орендаря ТОВ «Гетьманське», продовжується до 31.12.2025. Також сторонами узгоджено, що новим орендарем орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 3415,58 грн (а. с. 16). Згідно зі свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 13 липня 2025 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Совою В. Ф., зареєстроване в реєстрі за №1112, спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 2,4512 га, кадастровий номер 7421484000:04:000:0143, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дроздовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а. с. 17). Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Тож, оскільки договір оренди № 58 від 04.04.2015 не був нотаріально посвідчений, а був укладений у простій письмовій формі, то і для внесення змін достатньо було укласти додаткову угоду 01 січня 2018 року (до спливу строку договору) у простій письмовій формі. Угода хоч і була у формі багатостороннього договору, яка визначена в ст. 626 Цивільного кодексу України, однак при цьому були враховані загальні положення про договір, які не суперечили тристоронньому договору. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. У додатковій угоді № 267 від 01 січня 2018 року про заміну сторони та про внесення змін до Договору оренди землі № 58 від 04.04.2015 до завершення строку дії договору орендар передав своє переважне право ТОВ «Гетьманське» і орендодавець погодив таку заміну. 21 квітня 2025 року між ТОВ «Гетьманське» та ТОВ «Техресурс» укладено договір про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок №7, згідно з яким предметом договору є земельні ділянки, серед яких вказана земельна ділянка, площею 2,45 га з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143, орендодавець [PERSON] . За умовами договору ТОВ «Техресурс» придбаває право оренди зазначених земельних ділянок, до покупця переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (зі змінами та доповненнями додатковими угодами). Відповідно до умов п. 4.1. цього договору покупець своєчасно і в повному обсязі проводить розрахунки за придбані права оренди та сприяє продавцю у виконанні цього договору. У п. 5.1. цього договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а щодо невиконання до цього часу зобов`язань до повного їх виконання (а. с. 145- 153). Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ці угоди зареєстровані в установленому законом порядку, а речове право право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: 7421484000:04:000:0143, зареєстроване за ТОВ «Техресурс», номер запису про інше речове право 9677347. Реєстрація прав на оренду землі є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю. Право оренди виникає з моменту реєстрації цього права. Земля вважається переданою з моменту державної реєстрації права оренди. Натомість, це не свідчить про те, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинність з моменту реєстрації права. Реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який, уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у справах № 912/3295/18 (постанова 02.10.2020) та № 927/75/20 (постанова від 15.04.2021). За змістом договору оренди № 58 від 04.04.2015 та додаткової угоди до договору № 267 від 01 січня 2018 року орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (п. 11 договору оренди землі). Аналіз змісту договору оренди землі № 58 від 04.04.2015 укладеного між спадкодавцем позивача [PERSON] та СТОВ «Іскра» та додаткової угоди № 267 від 01 січня 2018 року, укладеної в подальшому між [PERSON] та новим орендарем відповідачем у справі, свідчить, що між сторонами виникли правовідносини щодо оренди землі. Згідно із ст. 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічним чином оренда землі визначається і в Законі України «Про оренду землі». За змістом ч. 1 ст. 2 цього Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як убачається із заяви, на заявлений позивачем позов вплинуло те, що він своєчасно не отримав від відповідача те, на що очікував як спадкоємець орендодавця (орендодавець), хоча мав право на отримання орендної плати в узгоджені сторонами строки. Обставини, визнані сторонами доведенню не підлягають. У відзиві на позов відповідач визнає, що за 2023-2024 роки позивачу орендну плату не виплатив. При цьому отримана від податкових органів інформація про доходи позивача за 2023-2025 роки, свідчить про те, що за період з січня 2023 року по червень 2025 року, [PERSON] дохід у виді орендної плати від СТОВ «Гетьманське» за 2023-2024 роки не отримував (а. с. 160-161). Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі». Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом враховується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Наведене відображено у висновках, сформованих у Постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21). Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Як встановлено судом, факт передачі майна новому орендарю ТОВ «Гетьманське» у користування підтверджується Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від позивача (орендодавця) і первісного орендаря СТОВ «Іскра», тобто відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно земельну ділянку площею 2,4512 га із кадастровим номером 7421484000:03:000:0143 га на правах оренди до 31.12.2025. У подальшому, як уже зазначалося судом, уклавши додаткову угоду № 267 від 01.01.2018 сторони дійшли згоди внести зміни до вказаного договору оренди землі. Згідно із вказаною угодою, строк дії договору оренди земельної ділянки площею 2,4512 га, кадастровий номер 7421485600:04:000:0143 визначений до 31.12.2025. 21.04.2025 ТОВ «Гетьманське» відчужило (продало) своє право оренди земельної ділянки ТОВ «Техресурс». Судом установлено, що сторонами дія договору не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто і таке майно до 21.04.2025 перебувало у користуванні відповідача. Суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання та використання орендованого майна у період воєнного стану з огляду на таке. Торгово-промислова палата (ТПП) України у своєму листі від 28.02.2022 «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Однак, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор (або ж обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. 13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті роз`яснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання у період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Такого сертифіката відповідач не отримував, а лише посилається на те, що вчинив спробу врегулювати питання і звернувся до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Чернігівській області. Установлений порядок Регламентом ТПП України від 18.12.2014 не може замінювати іншими заходами, як носили інформативний характер і не є підставою для звільнення від сплати орендної плати за неповернуте нерухоме майно. Згідно із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, де вказується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивача про неможливість виконувати зобов`язання за договором оренди унаслідок дії обставин непереборної сили. Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором оренди внаслідок непереборної сили. У матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифіката. Законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не довів. Також суд не приймає до уваги твердження представника ТОВ «Техресурс», що у відповідача відсутнє право оренди через його відчуження (продаж) новому орендарю ТОВ «Техресурс». За договором відчуження права оренди до нового орендаря перейшли всі права та обов`язки орендаря зазначених земельних ділянок без винятків та визначення дати переходу (універсальне правонаступництво). Оскільки, судом установлено, що відповідач систематично не сплачував орендну плату за 2023-2024 роки, за користування земельною ділянкою. Право оренди належної позивачу земельної ділянки відчужено відповідачем лише 21.04.2025, а тому зі сторони відповідача наявне порушення умов договору оренди землі за вказаний період. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем свого обов`язку по виплаті орендної плати позивачу знайшов своє підтвердження, оскільки відповідачем (орендарем) було порушено обов`язок зі сплати орендної плати позивачу (орендодавцю) і орендна плата за користування належною останньому земельною ділянкою за 2023-2024 роки не була виплачена. При цьому суд ураховує, що орендна плата позивачуза вказаний період не була виплачена відповідачем навіть після пред`явлення позову до суду. При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «Гетьманське», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу. Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому. Внаслідок невиконання орендарем умов договору оренди землі стосовно виплати орендної плати за землю за 2023-2024 роки, у останнього виникла заборгованість, яку він добровільно не сплачує. У зв`язку з невиконанням орендарем своїх зобов`язань за договорами оренди землі у орендодавця виникло право вимоги до орендаря про стягнення заборгованості з орендної плати за спірним договором за 2023-2024 роки. Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань стосовно виплати орендної плати за землю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6831,16 грн (за 2023 рік 3415,58 грн, за 2024 рік 3415,58 грн) орендної плати за 2023-2024 роки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням положень статті 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання по сплаті позивачу орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 7421484000:04:000:0143 з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за 2023-2024 роки у розмірі 648,32 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2023-2024 роки підлягають задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі з підстав, що передбачені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України. Одночасно слід припинити речове право право оренди земельних ділянок, яке зареєстроване за ТОВ «Техресурс». Що стосується вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2025 рік, суд зазначає, що вказана вимога є передчасною. Відповідно до умов спірного договору оренди земельної ділянки № 58 від 04.04.2015 та додаткової угоди до договору № 267 від 01 січня 2018 року орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року. Станом на день подачі позову до суду, відповідач не порушив право позивача на отримання орендної сплати за 2025 рік, оскільки, відповідно до умов договору, орендна плата за 2025 рік повинна бути виплачена не пізніше 31 грудня 2025 року, тобто строк виконання зобов`язання ще не сплив. У зв`язку з наведеним вище, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача в частині стягнення орендної плати з відповідача за 2025 рік без задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1717,19 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial