Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-28 00:00:00

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У вересні 2025 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання грошових коштів за кредитним договором №15816-02/2024 від 10.02.2024 у сумі 29000 грн 00 коп. Свої вимоги аргументує тим, що 10.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та відповідачем (позичальником) було укладено кредитний договір №15816-02/2024, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту у розмірі 8000 грн, зі сплатою процентів за користуванням кредитом, на строк 120 днів. 24 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24052024 відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №15816-02/2024 від 10.02.2024. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, що становить 29000 грн 00 коп. 17 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні в повному осязі, при цьому зазначає, що позивачем на підтвердження позовних вимог не було додано первинний бухгалтерський документ, який підтверджує сам факт перерахування відповідачу кредитних коштів, та реквізити такої операції (виписка банку/меморіальний ордер/платіжне доручення з ідентифікаторами транзакції), доказів, що кошти спрямовано саме на рахунок (платіжну картку), що належав і контролювався Відповідачем на дату операції. Немає довідки банку / виписки із зазначенням власника рахунку, договору банківського обслуговування чи іншого підтвердження зв`язку Відповідача з конкретним ІВАN / карткою. Посилання на «реквізити, вказані позичальником при реєстрації» не замінюють банківського підтвердження. Такі відомості походять від самого кредитора і є односторонніми повідомленнями, що не відповідають критеріям належності та допустимості доказів (ст. 77-78 ЦПК України). Таким чином, Позивач не довів, що саме Відповідач отримував кошти. У матеріалах позову подано паперову копію договору, де в реквізитах зазначено: «Електронний підпис W0721». Така словесна позначка лише декларує спосіб підписання, але не посвідчує фактичний акцепт договору саме Відповідачем. В електронних правочинах доказовим є не згадка про OTP у документі, а технічні дані, які дозволяють ідентифікувати підписанта і перевірити цілісність та час підпису. Поданий Позивачем «розрахунок заборгованості» є внутрішньою таблицею обліку та не відповідає вимогам до первинних документів, визначеним ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У ньому відсутні обов`язкові реквізити первинного документа: чіткий опис господарської операції, ідентифікатори транзакцій (дата/час переказу, номер платіжного документа, IBAN одержувача та платника), посада і підпис Відповідальної особи установи, що здійснила платіж. Розрахунок також не доводить правомірність і розмір нарахувань. Він не містить прозорої методики: немає формули, бази нарахування, конкретних періодів та подій, з яких обчислюються проценти/комісії. Окремі графи («Комісія», «Штрафи») суперечать паспорту споживчого кредиту, де заявлено фіксовану конструкцію платежів (проценти) і загальні витрати без додаткових платежів посередникам. Невідповідність між паспортом і розрахунком позбавляє останній доказової сили, а будь-які сумніви щодо змісту нарахувань за ст.81 ЦПК України тлумачаться проти сторони, на якій лежить обов`язок доказування. Позивач декларує ставку 2,5% на день та «загальну вартість кредиту 32 000 грн при тілі 8 000 грн» за 120 днів. Така конструкція платежів є надмірною і виходить за межі розумності та справедливості, які прямо закріплені як засади цивільного законодавства (ст.3, 13 ЦК України). За змістом ст.509 ЦК України зобов`язання має виконуватися добросовісно, а реалізація цивільних прав не допускає завдання шкоди іншій стороні або зловживання правом. Коли «плата» за 4 місяці у чотири рази перевищує суму тіла, це свідчить не про еквівалентність, а про нав`язування слабкій стороні економічно пригнічувальної умови. Матеріали справи не містять ані доказів направлення персонального повідомлення (дата, спосіб, зміст, адресат із доказом вручення/доставки), ані належного підтвердження обсягу вимоги на момент відступлення первісними документами. Без доказів належного повідомлення, Позивач не довів факту порушення договору саме перед ним і розміру вимог. 22 жовтня 2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги, при цьому зазначає, що 06.06.2024 року Відповідачка - [PERSON] звернулась на адресу ТОВ «ФК «ЄАПБ» з заявою про рекструкторизацією кредитної заборгованості та списання штрафних санкцій за кредитним договором, при цьому відповідачка не заперечувала укладання кредитного договору та отримання коштів. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до Відповідача. Всі нараховані відсотки, нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного Договору. В законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 18 вересня 2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в залі суду Прилуцького міськрайонного суду з повідомленням (викликом) сторін на 09 год 00 хв 23 жовтня 2025 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 09 год 00 хв 03 грудня 2025. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 08 год 30 хв 29 грудня 2025. ІІІ.Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, але надали заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнають. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV.Фактичні обставини встановлені судом. 10.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] (позичальником) було укладено договір про надання фінансового кредиту №15816-02/2024, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту у розмірі 8000 грн, зі сплатою процентів за користуванням кредитом, на строк 120 днів. Відповідно до п.1.4.1 договору, процентна ставка становить 2,5% у день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього договору. Відповідно до п.1.6 Договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (а.с.5-8). Відповідно до паспорта споживчого кредиту укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн, на строк 120 днів, зі сплатою процентів 2.50 відсотків в день, що становить 912,50 % річних(а.с.9,10) Відповідно до листа вих.№3466_250708112124 від 08.07.2025, відповідно до договору на переказ коштівФК П-2022/01-1 від 2022-01-12, успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Аванс-Кредит», 10.02.2024 о 11:05:11 на суму 8000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 342009237, призначення платежу : зарахування 8000 грн на картку [NUMBER] (а.с.11) 24 травня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» укладено договір факторингу №24052024 відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників(а.с.14-16) Згідно з витягу з реєстру боржників від 24.05.2024 за договором факторингу №24052024 від 24 травня 2024, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №15816-02/2024 від 10.02.2024 становить : 29000 грн, із них 8000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 21000 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом(а.с.19) Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №15816-02/2024 від 10.02.2024, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №15816-02/2024 від 10.02.2024 становить : 29000 грн, із них 8000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 21000 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом(а.с.12) Згідно з листа Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Приват Банк» від 29.10.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ). На вказаний рахунок 10.02.2024 було зарахування коштів на суму 8000 грн. В період з 10.02.2024 по 13.02.2024 [PERSON] користувалася кредитними коштами(а.с.99,100) V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Щодо ідентифікації електронного правочину. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №15816-02/2024 від 10.02.2024 у сумі 29000 грн 00 коп. укладений між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] підписаний одноразовим ідентифікатором W0721, який направлено на мобільний телефон вказаний [PERSON] в заявці на отримання кредиту, а отже доводи про відсутність ідентифікації позичальника є безпідстаними. Щодо доводів відповідача про недоведення факту отримання коштів та неналежності рахунку відповідачу. Досліджені в судовому засіданні докази, а саме розрахунок заборгованості та відповідь АТ КБ «Приватбанк» підтверджують факт виконання договору в частині перерахування коштів на рахунок відповідача, а отже доводи відповідача щодо відсутності доказів перерахування коштів позивачем є неспроможними. Таким чином, Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з якого товариство надало їй кредит, а відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути відповідно до умов договору. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача, як боржника за кредитним договором. Оскільки відповідач не виконав умови договору та в установлені строки не здійснив погашення кредиту, то вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 гривень 00 коп підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення процентів за користування коштами. Відповідно до умов Договору, відповідачу надано позику у розмірі 8000 гривень 00 коп на строк 120 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5 % за 1(один) день користування. Таким чином, суд констатує, що Позикодавець мав право нараховувати проценти за користування позикою протягом 120 днів з часу надання позики. Однак, згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 22.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, натомість відповідачу нараховувалися відсотки понад 1% в день (2.50%). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 10 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята ст.8 Закону України «Про споживче кредитування, а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». З наданого ТОВ «Аванс Кредит» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами в період з 10.02.2024 по 24.05.2024 всього 105 днів та нарахована сума боргу за відсотками в розмірі 21000 грн. Враховуючи нікчемність умов договору щодо визначення процентної ставки в розмір 2,5 %, суд вважає, що з позивача за період з 10.02.2024 по 24.05.2024, всього 105 днів, за договором про надання фінансового кредиту №15816-02/2024 від 10.02.2024 підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 8400 грн (8000 грн (сума позики) х 1% х 105 днів (строк користування кредитом). Висновок суду за результатами розгляду справи. Враховуючи, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про надання кредиту відповідачу та невиконання останнім обов`язку щодо виконання умов договору про повернення кредитних коштів, та ненадання відповідачем належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 16400 гривень 00 коп, які складаються з 8000 гривень 00 коп заборгованість за тілом позики, 8400 грн - заборгованість за процентами. VІ.Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1,2 стаття 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1670 грн 62 коп виходячи із розрахунку (55,17 % х 3028 грн(судовий збір) в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial