Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. Виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року у розмірі 34 795 грн 80 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 червня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір № 78911581, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавцем на умовах платності, строковості та зворотності, перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 9 000 грн 00 коп. [PERSON] свого обов`язку із повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. 22 листопада 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписавши з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» додаткову угоду № 13 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року набуло право грошової вимоги згідно з Реєстром боржників № 12 від 22 листопада 2023 року, у тому числі до відповідача за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року. Оскільки [PERSON] не погасив заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 34 795 грн 80 коп., з яких: 9 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 25 795 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача 3028 грн 00 коп. судового збору. 1.2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково, а саме в межах основного боргу (тіла кредиту) - 9 000 грн 00 коп. Водночас в задоволенні решті позовних вимог (штрафи, відсотки, пеня) просить відмовити. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що дійсно брав кошти за договором кредиту. Водночас при вирішенні решти позовних вимог просить врахувати його соціальний статус (є учасником бойових дій та особою з інвалідністю 3 групи), а також складні життєві обставини. ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи 03 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. 12.12.2025 відповідач [PERSON] через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву (див. п. 1.2 цього Рішення). Представник позивача [PERSON] відповідь на відзив із викладенням своїх заперечень до суду не подавала, водночас в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином реалізували свої процесуальні права та обов`язки. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 07 червня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] із використанням вебсайту https://mycredit.ua/ua/documents-license/ був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78911581 (а.с. 6-8). Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 000 грн 00 коп. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Строк позики (строк договору) 30 днів, останній день повернення позики 07 липня 2023 року. Базова процентна ставка/день 2,5%, знижена процентна ставка/день 1,25%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою/день - 2,70%, орієнтовна річна процентна ставка 4715,96%. Орієнтовна загальна вартість позики 12 375 грн 00 коп. Пунктом 5.3 договору передбачено, що підписавши цей договір, відповідач підтвердив, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщений на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ їх зміст, суть об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. У пункті 21 зазначено, що цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно з Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є додатком № 1 до кредитного договору позики № 78911581 від 07 червня 2023 року, загальна вартість кредиту становить 12 375 грн 00 коп., з них: 9 000 грн 00 коп. - сума кредиту, 3 375 грн 00 коп. - проценти за користування кредитом (а. с. 8). Договір позики № 78911581 від 07 червня 2023 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача 82B0rYcAgy, що і є підписом відповідача. Ідентифікаційна частина договору позики від 07 червня 2023 року містить дані [PERSON] , зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] . На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надано розрахунок заборгованості за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року, згідно з яким станом на 29 жовтня 2025 року загальна сума заборгованості становить 34 795 грн 80 коп., з яких: 9 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 25 795 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 19-21). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 14-17). Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому - передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є частиною договору. 28 липня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, внісши зміни до п. 1.3 договору (а.с. 18). 13 червня 2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали додаткову угоду № 7 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, внісши зміни до п. 9.1 договору, вказавши, що він дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік (а.с. 19). 22 листопада 2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали додаткову угоду № 13 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, визначивши загальну суму вимоги, що відступається згідно з реєстром боржників № 12 від 22 листопада 2023 року (а.с. 20). Цього ж дня сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 12 від 22 листопада 2023 року (а.с. 21). ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а.с. 23). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 12 від 22 листопада 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року на загальну суму 34 795 грн 80 коп., з яких: 9 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 25 795 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 22). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором позики. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. ІV. Оцінка Суду Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 07 червня 2023 року відповідач у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» добровільно та усвідомлено подав заявку на отримання позики. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідача на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надіслало відповідачу одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачем цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту згоди на укладення договору позики № 78911581 від 07 червня 2023 року в електронній формі. Отже, між відповідачем та первісним кредитором було укладено електронний договір позики на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування). Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт договору позики з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами та Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Згідно з умовами самого договору позики, він містить усі істотні умови та укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕЦПО неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. В такому випадку відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах. Відповідач [PERSON] факт укладення вказаного договору позики та отримання кредитних коштів визнав. Суд констатує, що визнання відповідачем позов в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було належним чином укладено договір позики № 78911581 від 07 червня 2023 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі. Відповідно до умов договору позики, кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на банківській картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Позивач, як і первісний кредитор, з урахуванням перерахування усіх коштів на банківську карту № [NUMBER] позичальника, не володіють та не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками, а перерахування коштів здійснювалось з використанням операторів послуг платіжної інфраструктури, які займались перерахуванням коштів. Водночас відповідачем не надано виписки по його особовому рахунку, доступ до якого він має як клієнт, чи довідки про відсутність у нього банківської карти № [NUMBER] . Отже, відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на підтвердження набуття права вимоги за договором надано копію договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а також копії додаткових угод та витягу з Реєстру боржників до вказаного Договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статус нового кредитора за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року до відповідача [PERSON] . Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Звертаючись із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року у розмірі 34 795 грн 80 коп., з яких: 9 000 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 25 795 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідач визнав, що отримав та використав кредитні кошти у розмірі 9 000 грн 00 коп. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» матеріали справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 000 грн 00 коп. Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 25 795 грн 80 коп., суд проаналізувавши умови договору та надані розрахунки, приходить до наступних висновків. Відсотки за користуванням позикою у розмірі 3 375 грн 00 коп. були нараховані первісним кредитором відповідно до умов договору позики № 78911581 від 07 червня 2023 року та в період дії такого договору - з 07 червня по 07 липня 2023 року включно. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем в рахунок заборгованості по відсотках було сплачено 1204 грн 20 коп.: 26.08.2023 540 грн 00 коп., 25.09.2023 664 грн 20 коп. За таких обставин з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають стягненню відсотки в розмірі 2 170 грн 80 коп. (3 375 грн 00 коп. - 1204 грн 20 коп.). Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 22 420 грн 00 коп. (з урахуванням частково сплачених), які були нараховані за період з 08 липня по 05 жовтня 2023 року, суд проаналізувавши умови договору, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом за договором № 78911581 від 07 червня 2023 року [PERSON] позика надавалася на 30 днів до 07 липня 2023 року зі сплатою відсотків, за зниженою базовою ставкою - 1,25 % в день. Пунктом 6 договору встановлено, що продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Водночас позивачем не подано доказів укладення відповідних додаткових угод про продовження строку кредитування. Відтак, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати проценти за договором № 78911581 від 07 червня 2023 року лише по 07 липня 2024 року включно. У додатку №1, який є частиною договору № 78911581 від 07 червня 2023 року, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 12 375 грн 00 коп., з яких: сума кредиту 9 000 грн 00 коп., сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду становить 3 375 грн 00 коп., за зниженою процентною ставкою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не має права вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор не має права вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Указаних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Позика за договором № 78911581 від 07 червня 2023 року надавалася відповідачеві строком з 07 червня до 07 липня 2023 року та у матеріалах справи також відсутні докази щодо пролонгації договору. Водночас вказані нарахування здійснені ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» після 07 липня 2023 року, тобто поза межами строку кредитування, що є незаконним, адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 78911581 від 07 червня 2023 року у розмірі 11 170 грн 80 коп., яка складається з: сума кредиту - 9 000 грн 00 коп., сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду 2 170 грн 80 коп. (з урахуванням частково сплачених), за зниженою процентною ставкою. В іншій частині, а саме стягнення нарахованої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом в розмірі 23 625 грн 00 коп., позов задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028 грн 00 коп., що підтверджується платіжним документом від 31.10.2025. (а.с. 5). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 971 грн 98 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (32,10 %). Решту судового збору в сумі 2 056 грн 02 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial